Справа № 420/35942/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України (вул. Госпітальна, 16, м. Київ, 01133) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України (далі ЦВЛК ЗСУ), в якому позивач просить суд: - визнати протиправною бездіяльності ЦВЛК ЗСУ, яка полягає у не розгляді по суті скарги ОСОБА_1 від 04.07.2025 за вхід. №Б-8738 про перегляд постанови ВЛК військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2025 №40/14 та рішення 12 Регіональної ВЛК від 14.03.2025; - зобов`язати ЦВЛК ЗСУ розглянути зазначену скаргу по суті та прийняти мотивовану постанову з урахуванням вимог Положення №402.
Позивач зазначив, що він 10.02.2025 року пройшов медичне обстеження військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 (далі ВЛК в/ч НОМЕР_1 ), за результатами проходження якого, ВЛК в/ч НОМЕР_1 на підставі статті 30-б графи II Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві (додаток 2 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджену наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 року №402 (далі Положення №402 та Розклад хвороб) прийняла рішення, оформлене довідкою №40/14 від 10.02.2025, про його придатність до військової служби. 
Не погоджуючись із прийнятим ВЛК в/ч НОМЕР_1 рішенням, він оскаржив його до 12 Регіональної ВЛК, за результатом розгляду скарги прийнято рішення про обґрунтованість рішення ВЛК в/ч НОМЕР_1 №40/14 від 10.02.2025.
16.04.2025 року він звернувся до Центральної ВЛК ЗСУ зі скаргою на рішення ВЛК в/ч НОМЕР_1 №40/14 від 10.02.2025 та рішення 12 регіональної ВЛК від 14.03.2025, однак таку скаргу було повернуто у зв`язку з тим, що до неї не додано копію оскаржуваної постанови ВЛК в/ч НОМЕР_1 від 10.02.2025. 
04.07.2025 ним повторно направлено до ЦВЛК ЗСУ скаргу, однак відповідачем повідомлено, що повторна скарга розгляду не підлягає, посилаючись на статтю 8 Закону України «Про звернення громадян».
На думку позивача його скарги щодо перегляду рішення ВЛК не є зверненням у розумінні Закону «Про звернення громадян», а є процесуальною дією в межах спеціального порядку, визначеного Положенням №402, а тому за скаргою ЦВЛК повинна була прийняти мотивоване рішення щодо законності та обґрунтованості рішення РВЛК. 
Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду його скарги по суті порушеного питання. 
В обґрунтування позовних вимог вказує, що відмова у розгляді скарги з формальних підстав та подальша відмова розглядати повторно подану скаргу є порушенням вимог п.3.8-3.10 Положення №402, а також статей 2, 19, 55 Конституції України, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою від 27.10.2025 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк на усунення недоліків позову.
Ухвалою суду від 10.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що ЦВЛК ЗСУ діяло правомірно. Відповідно до абз.7 п. 2.3.3 п. 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402, на ЦВЛК покладається розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи. 
Представник просить звернути увагу на те, що відповідно до пп. 2.3.4 п. 2.3 глави 2 розділу I Положення № 402, ЦВЛК має право розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України. 
Разом з тим, постанови ВЛК відповідно до п. 2.1 глави 2 розділу I Положення № 402 оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії. Позивачем не було надано оскаржувану ним постанову ВЛК, оформлену відповідним документом для перегляду ЦВЛК, що унеможливлювало прийняттю відповідних рішень, керуючись вимогами Положення № 402.
Порядок подання та розгляду звернень штатними ВЛК визначений главою 3 розділу І Положення № 402. Так, згідно п. 3.1 глави 3 розділу І Положення № 402, вимоги до звернення військовослужбовців та інших осіб, указаних у п. 1.2 глави 1 розділу I цього Положення, їх права, порядок та строки розгляду пропозицій, заяв та скарг, а також обов`язки штатних ВЛК щодо розгляду звернень регулюються Законом України «Про звернення громадян», Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 року за № 94/29962. 
Представник наводить у відзиві положення ст.3,15 Закону України «Про звернення громадян» та вважає, що позивач звернувся саме зі скаргою. 
Представник не заперечує, що відповідно до пп. 2.3.4 п. 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402, ЦВЛК має право розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (ЛЛК) Збройних Сил України. 
У той же час вказує, що Положенням № 402 не передбачено обов`язку ЦВЛК переглядати постанови підпорядкованих військово-лікарських комісій на підставі необґрунтованих звернень (заяв, скарг), які не містять обґрунтованих, належних доказів про порушення військово-лікарської експертизи, а саме: прийняття постанов підпорядкованими військово-лікарськими комісіями з порушенням Положення № 402, не врахуванням військово-лікарськими комісіями захворювань, травм осіб які оглядаються, прийняття підпорядкованими військово-лікарськими комісіями постанов в формулюваннях що не відповідають діагнозам. 
Представник стверджує, що згідно вищезазначеної правової норми перегляд постанов ВЛК є правом ЦВЛК ЗСУ. Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України розглядає скаргу про перегляд постанови ВЛК та приймає рішення про наявність обґрунтованих підстав для перегляду постанови військово-лікарської комісії. У випадку наявності обґрунтованих у скарзі підстав, ЦВЛК ЗСУ переглядає постанову військово-лікарської комісії, скасовує її та приймає нову постанову. У випадку відсутності обґрунтованих у скарзі підстав для перегляду постанови військово-лікарської комісії, постанова ВЛК не переглядається.
Справа розглянута в письмовому провадженні.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_2 ), учасник бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_3 від 31.07.2025 року) 23.03.2023 року пройшов обстеження та медичний огляд військовозобов`язаного, за результатом якого позаштатною постійно діючою ВЛК в/ч НОМЕР_1 складено довідку №40/14 від 10.02.2025 року. 
Відповідно до довідки №40/14 від 10.02.2025 року на підставі статті 30-б графи 11 Розкладу хвороб ОСОБА_1 визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. 
Не погоджуючись із прийнятим ВЛК в/ч НОМЕР_1 рішенням, ОСОБА_1 08.03.2025 року звернувся до 12 Регіональної ВЛК із заявою за вхід. №1823, в якій просив визнати неправомірним та скасувати висновок ВЛК в/ч НОМЕР_1 №40/14 від 10.02.2025.
За результатом розгляду заяви 12 Регіональна ВЛК листом №1189/1489 від 14.03.2025 повідомила, що ознайомившись та вивчивши надані військово-медичні документи, встановлені діагнози, які відображені в виписних консультативних висновках лікарів, рентгенологічних, різноманітних офтальмологічних, об`єктивних досліджень, військовослужбовцю в/ч НОМЕР_4 солдату ОСОБА_1 відповідно до вимог Положення, постанову гарнізонної ВЛК в/ч НОМЕР_1 від 10.02.2025 №40/14, на підставі статті 30-б графи ІІ Розкладу хвороб про придатність до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони; непридатним до служби у підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у спец спорудах та про причинний зв`язок захворювань (за наявними військово-медичними документами), на день прийняття рішення, винесено обґрунтовано, для проведення на теперішній час повторного медичного огляду з метою визначення ступеня придатності до військової служби - підстав немає.
16.04.2025 року позивач, не погоджуючись із прийнятими рішеннями, звернувся до ЦВЛК ЗСУ зі скаргою на постанову ВЛК в/ч НОМЕР_1 №40/14 від 10.02.2025 та рішення 12 регіональної ВЛК від 14.03.2025. 
ЦВЛК ЗСУ листом від 29.04.2025 №598/9/10595 скаргу повернуто, у зв`язку з тим, що у надісланій скарзі відсутня оскаржувана постанова ВЛК в/ч НОМЕР_1 від 10.02.2025, отже скарга не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення та підлягає поверненню. Також позивача повідомлено, що у разі надання належним чином оформленої скарги із належним чином оформленими додатками (оскаржуваною постановою ВЛК в/ч НОМЕР_1 від 10.02.2025, виписними епікризами, консультативними висновками та результатами медичних досліджень разом із рішенням 12 регіональної ВЛК), скаргу буде розглянуто.
Позивач та його представник звертались вдруге до ЦВЛК щодо розгляду його звернення по суті.
Листом від 16.08.2025 року представника позивача повідомлено, що скаргу ОСОБА_1 від 16.04.2025 року розглянуто, відповідь оформлена листом від 29.04.2025 року. Відповідно до ст.8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону. Ураховуючи викладене, повторна скарга (зареєстрована в ЦВЛК ЗСУ 04.07.2025 року за вх.№Б-8738) з питань перегляду постанови ВЛК військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2025 року та рішення 12 регіональної ВЛК від 14.03.2025 року розгляду не підлягає. 
Позивач вважаючи протиправною бездіяльність ЦВЛК ЗСУ щодо не розгляду скарги на постанову ВЛК в/ч НОМЕР_1 №40/14 від 10.02.2025 та рішення 12 регіональної ВЛК від 14.03.2025, звернувся до суду з цим позовом.
Розглянувши заяви по суті та надані учасниками справи докази суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» (далі Закон №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно ч.10 ст.2 Закону №2232-XII та з метою якісного проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи затверджено Положення №402.
Пунктом 1.2 глави 1 розділу І Положення №402 (в редакції від 19.05.2025 року, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза – це, зокрема, визначення ступеня придатності до військової служби.
Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні ВЛК приймають постанови. Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Відповідно до п.20.1 глави 20 («Постанов ВЛК») розділу II Положення №402 постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. 
Члени ВЛК діють на принципах верховенства права, законності, поваги та дотримання прав людини і громадянина, доброчесності, колегіальності, рівноправності членів комісії, вільного обговорення і вирішення питань, об`єктивності, неупередженості та обґрунтованості прийнятих рішень, висновків і пропозицій (п.2.1 глави 2 розділу І Положення № 402).
До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону (п.2.1 глави 2 розділу І Положення № 402).
2.3.1. ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України. Усі штатні ВЛК Збройних Сил України безпосередньо підпорядковуються начальнику ЦВЛК. (пп.2.3.1, 2.3.2 п.2.3 глави 2 розділу І Положення № 402).
Повноваження ЦВЛК визначені підпунктом 2.3.3 п.2.3 глави 2 розділу І Положення № 402. Згідно з вказаним пунктом, на ЦВЛК покладається насамперед організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також визначений перелік інших повноважень, серед яких вказано: розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи, а також прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Згідно з пп.2.3.5 рішення, постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Таким чином, згідно з Положенням №402 оскарженню у судовому порядку підлягають постанови ВЛК регіонів та постанови ЦВЛК.
Позивач до суду звернувся щодо оскарження бездіяльності ЦВЛК ЗСУ у не розгляді по суті скарги на постанову ВЛК в/ч НОМЕР_1 та рішення 12 регіональної ВЛК.
Перша скарга повернута, а друга визнана такою, що не підлягає розгляду. 
При цьому представник відповідача посилається на те, що при розгляді скарги позивача ЦВЛК керувався Законом «Про звернення громадян» та Інструкцією далі Інструкція №735.
Зміст вказаної Інструкції фактично дублює положення Закону України «Про звернення громадян».
Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо розгляду скарг позивача на рішення РВЛК на підставі Закону України «Про звернення громадян».
Дійсно МОУ прийнято лише підзаконний нормативний акт – Положення №402, яке визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями та їх повноваження.
При цьому у повноваженнях ЦВЛК є окремими таки повноваження, як організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України, а також розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи.
Отже Положення №402 не ототожнює розгляд заяв, пропозицій, скарг відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та перегляд за відповідними скаргами постанов ВЛК, що є логічно-послідовним з огляду на визначені права та обов`язки РВЛК, ЦВЛК, а також наявності прав ЦВЛК, визначених у пп. 2.3.4 п. 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402, зокрема розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (ЛЛК) Збройних Сил України; а також право запитувати від закладів охорони здоров`я (установ), військових частин, ТЦК та СП і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи (за необхідності). 
Висновок суду ґрунтується також на тому, що за вимогами п.2.1 розділу І Положення №402 члени ВЛК діють на принципах верховенства права, законності, поваги та дотримання прав людини і громадянина, доброчесності, колегіальності, рівноправності членів комісії, вільного обговорення і вирішення питань, об`єктивності, неупередженості та обґрунтованості прийнятих рішень, висновків і пропозицій. Члени ВЛК повинні: добросовісно, чесно та професійно виконувати свої обов`язки; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності; не ухилятися від прийняття рішень; не допускати зловживань та неефективного використання державної власності; знати вимоги нормативно-правових актів з питань військово-лікарської експертизи та застосовувати їх під час виконання обов`язків.
При цьому суд враховує, що за правовими висновками Верховного Суду (постанови від 12.06.2020 по справі №810/5009/18, від 12.01.2021 у справі №820/5570/16) до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби. Відповідно до цієї норми у спірних питаннях та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається за ВЛК відповідного рівня (регіонального чи центрального).
Отже постанови ВЛК є актом індивідуальної дії та відповідно повинні бути прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб визначений законодавством, а ЦВЛК не мало права ухилятися від прийняття рішення з посиланням на Закон «Про звернення громадян».
Відповідачем не прийняте мотивоване рішення за скаргою позивача, чим допущена протиправна бездіяльність.
Суд вважає неспроможним твердження представника відповідача у відзиві, що згідно з Положенням №402 перегляд постанов ВЛК є правом, а не обов`язком ЦВЛК ЗСУ, та ЦВЛК ЗСУ розглядає скаргу про перегляд постанови ВЛК та приймає рішення про наявність обґрунтованих підстав для перегляду постанови військово-лікарської комісії. У випадку наявності обґрунтованих у скарзі підстав, ЦВЛК ЗСУ переглядає постанову військово-лікарської комісії, скасовує її та приймає нову постанову. У випадку відсутності обґрунтованих у скарзі підстав для перегляду постанови військово-лікарської комісії, постанова ВЛК не переглядається.
Представник фактично намагається в даному випадку посилатися на Закон «Про звернення громадян». 
Проте це інший порядок розгляду скарг на постанови ВЛК. Скарга повинна бути розглянута у будь-якому випадку та прийнято вмотивоване рішення, у тому числі щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови. 
Крім того, суд вважає, що не відповідність підзаконного акту – Положення №402 якості нормативно-правового акту не може толкуватися на користь суб`єкта владних повноважень.
ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що правові норми, на яких ґрунтується втручання, повинні бути достатньо доступними, точними та передбачуваними при їх застосуванні; норма є передбачуваною, коли вона забезпечує захист від свавільного втручання державних органів.
Зазначені підходи були застосовані у своїй практиці Великою Палатою Верховного Суду. Зокрема у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 442/456/17 (провадження № 11-860апп18) Велика Палата Верховного Суду, здійснюючи відступ від позиції Верховного Суду України, вказала на те, що цей Суд при ухваленні постанови від 25 травня 2016 року у справі № 419/794/15-а віддав перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України, водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд повинен застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ, а звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню. 
Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд, –

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України (вул. Госпітальна, 16, м. Київ, 01133, код ЄДРПОУ 08356179) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити.
Визнати протиправною відмову Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, викладену у листі від 28.04.2023 №589/3306, в перегляді постанови Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформленою довідкою №15/1402 від 23.03.2023 року.
Зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України з розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.04.2023 №589/3306 про перегляд постанови Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформленою довідкою №15/1402 від 23.03.2023 року. 
Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва