ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 січня 2026 року 	Справа № 280/10425/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я. розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 
до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 
про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся із позовною заявою до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі – відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправними та скасувати постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 174 096,33 грн., винесену 30.10.2025 старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі південного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Ярехою Павлом Володимировичем у виконавчому провадженні № 79071936, та постанову про відкриття виконавчого провадження №79477392, винесену 30.10.2025 старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі південного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Ярехою Павлом Володимировичем щодо стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , виконавчого збору у сумі 174 096,33 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яреха П.В. в рамках виконавчого провадження № 79071936 не здійснив жодних реальних дій, направлених на фактичне реальне виконання судового рішення у порядку, передбаченому Інструкцією, обмежившись лише формальним винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, про накладення арешту на предмет іпотеки та кошти боржника, та винесенням постанови про визначення суми виконавчого збору у розмірі 174 096,33 грн. та витрат на виконавче провадження. Стверджує, що безпосередньо процедури звернення стягнення та реалізації предмета іпотеки держвиконавець навіть не розпочав та не проводив, відповідно, і не стягнув ніяких коштів для передання їх стягувачу. Тому вважає вимогу держвиконавця про відшкодування суми виконавчого збору у розмірі 174 096,33 грн. безпідставною та такою, що суперечить як вимогам закону, так і сталої судової практики Верховного Суду. Просить задовольнити позовні вимоги.
Відповідач позовну заяву не визнав. У відзиві вх. № 56596 від 30.12.2025 вказує, що стягнення виконавчою збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчою провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця. Просить відмовити у позові.
Ухвалою суду від 01.12.205 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 22.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання.
Ухвалою суду від 02.01.2026 виправлено описку в ухвалі Запорізького окружного адміністративного суду від 22.12.2025 у справі №280/10425/25, а саме: у другому абзаці резолютивної частини ухвали замість вказаної дати судового засідання “05 січня 2026 року” вказано читати “08 січня 2026 року”. 
У судове засідання 08.01.2026 учасники справи не прибули. Від позивача 02.01.2026 надійшла заява вх. № 123 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.
Від представника відповідача 08.01.2026 надійшло клопотання вх. № 1020 про відкладення розгляду справи. 
Однак, враховуючи наявні матеріали справи, скорочені строки розгляду даної категорії справ, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.
За приписами частини 6 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. 
Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. 
На виконані у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 79071936 з примусового виконання виконавчого листа № 0827/2-333/2011, виданого 20.03.2012 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 29.05.2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 зареєстрований приватним нотаріусом Запорізькою міського нотаріального округу Шаповалової О.Г. за № 2543, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_1 на праві власності, шляхом продажу на публічних торгах за початковою ціною 591075 грн. для погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" за кредитним договором № 014/17-16/6971-11 від 29.05.2007, загальна сума якої становить 1740963,32 грн.
Державним виконавцем 11.09.2025 винесено постанову про відкриття виконавчою провадження № 79071936 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа.
Державним виконавцем 11.09.2025 винесено постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчою провадження у розмірі 472,16 грн. та постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 174096,33 грн.
Державним виконавцем 22.09.2025 винесено постанову про зміну реєстраційних даних стягувача на ТОВ «Цикл Фінанс», код ЄДРПОУ 43453613.
30.10.2025 Державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 79071936, згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом та зазначено, що виконавчий збір, який залишився нестягнутий в сумі 174096,33 грн. і мінімальні витрати виконавчого провадження в сумі 472,16 грн, підлягають виведенню в окреме виконавче провадження.
30.10.2025 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 79477392 про стягнення з ОСОБА_1 залишку нестягнутого виконавчого збору в розмірі 174096,33 три. за постановою № 79071936, виданою Старшим державним виконавцем Центральною відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ярехою Павлом Володимировичем від 30.10.202.
Не погоджуючись із постановою про стягнення виконавчого збору у ВП № 79071936 та відкриття виконавчого провадження № 79477392, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою із вимогою про їх скасування.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Так, в розумінні статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України “Про виконавче провадження” передбачено, що примусовому виконанню підлягають, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів” (ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VІІІ).
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України “Про виконавче провадження” виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною п`ятою статті 26 Закону України “Про виконавче провадження” встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (частини перша статті 27 Закону №1404-VIII).
Відповідно до частини другої цієї ж статті Закону №1404-VIII у редакції, чинній після 28 серпня 2018 року, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Зміст викладених правових норм дає підстави для висновку про те, що умовою для стягнення виконавчого збору (за виключенням визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) є початок примусового виконання, відкриття якого здійснюється з огляду на відповідний виконавчий документ. При цьому виконавець одночасно із відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.
Стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.
Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.
Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Частинами п`ятою та дев`ятою статті 27 Закону України №1404-VIII визначений вичерпний перелік підстав для звільнення боржника від сплати виконавчого збору.
Відповідності до частини п`ятої статті 27 Закону України №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Згідно з частиною дев`ятою статті 27 Закону України №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.
Як слідує з матеріалів справи, жоден з визначених частинами п`ятою та дев`ятою статті 27 Закону України №1404-VIII випадків не мав місця у спірних відносинах, а примусове виконання виконавчого документу розпочато до фактичного виконання позивачем рішення.
Відповідно до Закону № 1404-VIII Міністерством юстиції України 02 квітня 2012 року прийнято наказ № 512/5, яким затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція № 512/5).
Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 визначено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону № 1404-VIII.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Судом встановлено, що 30.10.2025 Державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 79071936, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. А також, 30.10.2025 Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 79477392 про стягнення з ОСОБА_1 залишку нестягнутого виконавчого збору в розмірі 174096,33 грн. за постановою № 79071936, виданою Старшим державним виконавцем Центральною відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ярехою Павлом Володимировичем від 30.10.2025.
Тобто, державний виконавець діяв із дотриманням вимог Закону № 1404-VIII та положень Інструкції № 512/5. 
Водночас доводи скаржника про те, що Державний виконавець не здійснив жодних реальних дій, направлених на фактичне реальне викривання судового рішення, суд вважає необґрунтованими, оскільки положення ч. 3 ст. 27 Закону №1404-VІІІ не пов`язують стягнення виконавчого збору з обсягом дій державного виконавця, вчинених у виконавчому провадженні, враховуючи, наявність постанови про його відкриття.
Суд наголошує, що покликання позивача на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №2540/3203/18, суд вважає безпідставними, оскільки у вказаній постанові для вирішення спірних правовідносин суд керувався нормами Закону №1404-VІІІ, які були чинними до внесення змін Законом №2475-VIII. Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №2540/3203/18 не є релевантною у спірних правовідносинах. 
З цих же підстав, суд не приймає до уваги посилання позивача на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.09.2025 у справі №140/36306/23, оскільки вони також надані щодо правозастосування Закону №1404-VІІІ, які були чинними до внесення змін Законом №2475-VIII.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України” (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Ураховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін не має.
Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
У зв`язку із відмовою у позові, розподіл судових витрат в порядку ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Брюлова, 5, м.Запоріжжя, 69068, код ЄДРПОУ 44993352) про визнання протиправними та скасування постанов, - відмовити повністю.  
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. 

Рішення у повному обсязі складено та підписано 08.01.2026. 

Суддя Л.Я. Максименко