РІШЕННЯ
Іменем України

02 січня 2026 року 	 	справа № 927/1122/25  	
Господарський суд Чернігівської області у складі Демидової М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін матеріали справи
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Сталь Груп Енерджі”
вул. Заводська, буд.1, с. Липники, Коростенський р-н, Житомирська область, 11320, код 42689569
до відповідача: Фермерського господарства “ДІЯ Н”
вул. Незалежності, буд. 7Б, кв.29, м. Борзна, Чернігівська область, 16400, код 42832469
про стягнення 52138,95 грн.
без виклику сторін
ВСТАНОВИВ:
13.11.2025 до Господарського суду Чернігівської області через систему “Електронний суд” надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Сталь Груп Енерджі” до Фермерського господарства “ДІЯ Н” про стягнення 52138,95 грн збитків.
Позовні вимоги обґрунтовані невчиненням відповідачем дій з реєстрації податкових накладних за фактом здійснення господарської операції з поставки товару за видатковими накладними №1 від 27.08.2024, №2 від 28.08.2024, №3 від 01.09.2024 на суму 424560,00 грн, що позбавило позивача можливості отримати податковий кредит на суму ПДВ 52138,95 грн та спричинило збитки позивачу.
У позовній заяві позивач просить розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.11.2025 відкрите спрощене позовне провадження у справі № 927/1122/25 без повідомлення сторін у справі; встановлено учасникам справи строки для подачі письмових заяв по суті позовних вимог (ухвала суду доставлена позивачу до його електронного кабінету в ЄСІТС 19.11.2025 о 03:44, відповідачу – рекомендованою поштовою кореспонденцією (отримана ним 28.11.2025, ШКІ R068028001197). 
27.11.2025 від відповідача через систему «Електронний суд», в межах встановленого процесуального строку, надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги заперечує та зазначає про те, що ним було вжито всіх заходів щодо розблокування податкових накладних, а саме через електронний кабінет платника податків направлені листи з поясненнями та наданням підтверджень стосовно інформації, зазначених у податкових накладних, проте Головним управлінням ДПС у Чернігівській області не були розглянуті подані докази та документи про підтвердження інформації, зазначеної у податкових накладних.
01.12.2025 від позивача через систему «Електронний суд» у встановлений судом строк надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає на те, що подання пояснень та скарг до контролюючого органу не є виконанням постачальником обов`язку, покладеного на нього п. 201.1., 201.7., 201.10. Податкового кодексу України. Факт зупинення реєстрації податкових накладних не звільняє відповідача від обов`язку належного та своєчасного їх оформлення і реєстрації. У судовому реєстрі відсутня будь-яка інформація про звернення відповідача до суду з позовом щодо оскарження рішень контролюючого органу. Посилання відповідача на порушення контролюючим органом постанови Кабінету Міністрів України №1165 від 11.12.2019 та наказу Міністерства фінансів №520 від 12.12.2019 не мають правового значення для вирішення спору. Відповідач не вчинив жодних дій для усунення наслідків блокування податкових накладних та не оскаржив рішення контролюючого органу у встановлені строки, внаслідок чого реєстрація податкових накладних стала неможливою.
08.12.2025 від позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача.
Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін (статті 13, 14 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі, крім випадків, передбачених статтею 252-1 цього Кодексу.
Згідно із ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.
23.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Сталь Груп Енерджі” (покупець) та Фермерським господарством “ДІЯ Н” (постачальник) укладено Договір №16 поставки зернових культур (далі – Договір).
Відповідно до п. 1.1., 1.2. Договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених Договором, поставляти покупцю протягом строку дії Договору зернові культури, включаючи похідні від зернових, продукти їх обробки, переробки, субпродукти, тощо (продукція), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених Договором, прийняти й оплатити поставлену продукцію.
Загальна кількість продукції, що є предметом поставки за Договором, її дольове співвідношення за видами та кількістю визначається додатковими угодами, що укладаються сторонами протягом строку дії Договору, та які після їх підписання уповноваженими представниками сторін є невід`ємними частинами Договору.
Пунктом 4.4. Договору визначено, що постачальник зобов`язаний на дату виникнення податкових зобов`язань скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у наступному порядку та строки: - реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, якщо інше не буде передбачено нормами чинного законодавства України, повинна здійснюватися, з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання продукції, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок постачальника як попередня оплата (аванс).
Постачальник в порядку, передбаченому податковим законодавством України, зобов`язаний при складанні податкових накладних вказувати в таких податкових накладних код продукції (товару) згідно з УКТ ЗЕД.
За умовами п. 5.2. Договору оплата за поставлену продукцію здійснюється на умовах відстрочення платежу – протягом 4 банківських днів з моменту фактичної поставки продукції на склад покупця, що підтверджується на товарно-транспортній накладній підписом уповноваженої особи покупця про прийняття продукції.
Додатковою угодою №1 від 23.08.2024 до Договору визначено, що загальний обсяг поставки 70+– 10%, загальна вартість продукції з ПДВ 420000,00 грн.
Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2024 включно, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов?язань за Договором, що залишились не виконаними на момент припинення дії Договору (п. 9.1. Договору).
На виконання умов Договору постачальник поставив покупцю продукцію за видатковими накладними: №1 від 27.08.2024 в кількості 23 т 360 кг на суму 140160,00 грн, в тому числі ПДВ на суму 17212,63 грн; №2 від 28.08.2024 в кількості 22 т 200 кг на суму 133200,00 грн, в тому числі ПДВ на суму 16357,89 грн; №3 від 01.09.2024 в кількості 25 т 200 кг на суму 151200,00 грн, в тому числі ПДВ на суму 18568,42 грн. Загальна вартість поставленої продукції становить 424560,00 грн в тому числі ПДВ на суму 52138,94 грн (а.с.29-31). 
Відповідно до платіжних інструкцій позивачем здійснено такі оплати за товар: № 1115 від 29.08.2024 в сумі 66600,00 грн, в тому числі ПДВ на суму 8178,95 грн; № 1114 від 29.08.2024 в сумі 66600,00 грн, в тому числі ПДВ на суму 8178,95 грн; № 1106 від 29.08.2024 в сумі 70080,00 грн, в тому числі ПДВ на суму 8606,32 грн; № 1105 від 29.08.2024 в сумі 70080,00 грн, в тому числі ПДВ на суму 8606,32 грн; № 1191 від 06.09.2024 в сумі 75600,00 грн, в тому числі ПДВ на суму 9284,21 грн, № 1173 від 06.09.2024 в сумі 75600,00 грн, в тому числі ПДВ на суму 9284,21 грн (а.с.23-28).
Як вбачається з матеріалів справи постачальником (відповідачем) складені податкові накладні №1/1 від 27.08.2024, №2/1 від 28.08.2024, № 1/1 від 01.09.2024, реєстрацію яких було зупинено контролюючим органом в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України; запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанціями (а.с. 16, 19, 22).
За результатами розгляду пояснень та скарги контролюючим органом відмовлено в реєстрації вищезазначених податкових накладних, що підтверджується квитанціями (а.с. 15, 15 оборот, 18, 21).
За доводами позивача на дату звернення з позовом до суду в судовому реєстрі відсутні дані про звернення Фермерського господарства “ДІЯ Н” щодо оскарження рішень контролюючого органу в судовому порядку.
Позивачем додано до матеріалів справи опис вкладення в цінний лист, на підтвердження доказів направлення відповідачу рекомендованого поштового відправлення – претензії № 64 від 20.05.2025 (а.с.11), відповідь відповідача на яку у матеріалах справи відсутня.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилається на те, що невчинення відповідачем дій з реєстрації податкових накладних за фактом здійснення господарської операції з поставки товару за видатковими накладними №1 від 27.08.2024, №2 від 28.08.2024, №3 від 01.09.2024 на суму 424560,00 грн позбавило позивача можливості отримати податковий кредит на суму ПДВ та спричинило йому збитки у сумі 52138,95 грн.
Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).
За приписами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За приписами ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності і вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), податковий кредит – сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. 
За змістом підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше, зокрема, дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг.
У відповідності до п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
За змістом п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс) (п. 201.7. ст. 201 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку – продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01.07.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Відсутність факту реєстрації платником податку – продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Відповідно до п. 4, 12,13 Порядку ведення реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 341) (станом на момент виникнення спірних правовідносин) до Реєстру вносяться відомості щодо податкових накладних та/або розрахунків коригування, які прийняті до Реєстру та підлягають реєстрації, реєстрацію яких зупинено, а також щодо яких у встановленому порядку прийнято рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації.
За результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).
Квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДПС.
Отже, обов`язок постачальника з реєстрації податкової накладної вважається виконаним в момент надіслання складеної накладної до реєстру податкових накладних, адже усі наступні дії вчиняються податковим органом, і знаходяться поза впливом постачальника.
У відповідності до квитанцій від 13.09.2024 контролюючим органом зупинено в Єдиному реєстрі податкових накладних реєстрацію зазначених в них податкових накладних на підставі пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України; запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанціями.
За результатами розгляду пояснень та скарги контролюючим органом відмовлено в реєстрації вищезазначених податкових накладних, що підтверджується квитанціями 24.07.2025, 07.08.2025, 19.08.2025, 25.08.2025.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Таким чином, належним способом захисту для позивача може бути звернення до контрагента з позовом про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення контрагентом за договором обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18, постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17).
При цьому доведеність протиправних дій відповідача у цій справі з урахуванням підстав позову потребує доведення факту порушення відповідачем правил складання та реєстрації у встановлений спосіб податкових накладних, що вбачається з усталеної судової практики у подібній категорії справ (п. 38 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 911/224/19).
Доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії/бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (п.п. 6.15, 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18).
У свою чергу, доведення відсутності вини у заподіянні збитків позивачу покладається на відповідача (п. 37 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 918/219/17).
Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України, є відшкодування збитків.
Статтею 611 Цивільного кодексу передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність не настає.
Необхідним елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім і невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.
Отже, при пред`явленні вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. У свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01.03.2023 у справі № 925/556/21 зазначила, що з 01.01.2015 Податковий кодекс України не встановлює для платника податку на додану вартість механізм, який би дозволяв йому включити податок на додану вартість за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати. Такий платник податку на додану вартість також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з податку на додану вартість.
У порушення приписів пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України відповідач не здійснив належних необхідних дій для відновлення реєстрації вищезазначених податкових накладних, у зв`язку з чим, позивач був позбавлений права включити суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 52138,95 грн.
При цьому хоча обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, невиконання такого обов`язку фактично завдало позивачу збитків (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18).
За таких обставин має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.01.2022 у справі № 910/3338/21.
Виходячи з приписів ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлений позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову.
За приписами частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи зі змісту статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.
Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, спростовуються вищевикладеним та судом до уваги не приймаються.
Враховуючи наведені вище обставини, встановлені під час вирішення даного спору, позовні вимоги позивача про стягнення 52138,95 грн збитків, завданих позивачу в результаті порушення відповідачем обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Щодо судових витрат.
При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.
За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, за рахунок відповідача позивачу відшкодовуються судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.
Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 2 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ст. 30 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Вказана правова позиція наведена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 20.12.2019 у справі № 903/125/19.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Зміст цієї норми може тлумачитися розширено, зокрема, як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах. Подання стороною доказів, що містять у собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є таким, що відповідає положенням частин 2, 3 статті 126 та частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом яких сторони мають подати суду докази на підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру. Аналогічні висновки наведені в постанові Верховного Суду від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.
Відповідно до орієнтовного розрахунку суми судових витрат, зазначеного у позовній заяві, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 10000,00 грн витрат на правничу допомогу.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: Договір №12.11.-25 на юридичне обслуговування від 12.11.2025; рахунок на оплату №17 від 08.12.2025 на суму 10000,00 грн; Акт здачі-приймання наданих послуг від 08.12.2025; Акт №14 від 08.12.2025; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧЦ №000537 від 29.04.2021 на ім?я адвоката Гребенюк В.Г.; ордер на надання правничої допомоги серія АА №1653877 від 12.11.2025.
Відповідно до п. 1.1., 3.1., 3.2. 4.1. Договору №12.11.-25 на юридичне обслуговування від 12.11.2025, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю “Сталь Груп Енерджі” (замовник) та адвокатом Гребенюк В.Г. (виконавець), замовник доручає, а виконавець зобов?язується надавати замовнику юридичні послуги, а замовник зобов?язується оплачувати послуги виконавця в порядку та на умовах, як передбачено Договором.
Вартість послуг, які адвокат зобов?язується надавати довірителю складає 10000,00 грн.
Оплата послуг виконавця здійснюється замовником в національній валюті України гривні на підставі відповідних рахунків на оплату протягом 5 календарних днів з дати виставлення рахунку.
По факту наданих послуг сторонами підписується Акт про надані послуги.
Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє протягом всього періоду необхідного для виконання сторонами своїх зобов?язань по Договору, а в частині оплати замовником вартості наданих послуг – до повного виконання зобов?язань замовника (до повного розрахунку за Договором) (п. 8.1. Договору №12.11.-25 на юридичне обслуговування від 12.11.2025).
08.12.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Сталь Груп Енерджі” та адвокатом Гребенюк В.Г. підписано Акт здачі-приймання наданих послуг за Договором №12.11.-25 на юридичне обслуговування від 12.11.2025, за яким: підготовка та подання господарського позову в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю “Сталь Груп Енерджі” про стягнення збитків з Фермерського господарства «Дія Н» – 6 год; підготовка та подання відповіді на відзив у справі №927/1122/25 – 2 год. Загальна вартість наданих послуг за цим Актом складає 10000,00 грн.
Згідно з Актом №14 від 08.12.2025 адвокатом Гребенюк В.Г. надано Товариству з обмеженою відповідальністю “Сталь Груп Енерджі” юридичні послуги на суму 10000,00 грн.
08.12.2025 адвокатом Гребенюк В.Г. виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю “Сталь Груп Енерджі” рахунок на оплату №17 на суму 10000,00 грн.
Судом встановлено, що п. 3.1. Договору №12.11.-25 на юридичне обслуговування від 12.11.2025 визначено фіксований розмір вартості послуг, які адвокат зобов?язується надавати довірителю.
Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Матеріалами справи підтверджується факт надання адвокатом Гребенюк В.Г. правової допомоги та понесення позивачем витрат на правничу допомоги в сумі 10000,00 грн.
З огляду на те, що позовні вимоги задоволені судом, витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 10000,00 грн відповідно до ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 77, 79, 86, 123, 124, 126, 129, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Фермерського господарства “ДІЯ Н” (вул. Незалежності, буд. 7Б, кв.29, м. Борзна, Чернігівська область, 16400, код 42832469) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Сталь Груп Енерджі” (вул. Заводська, буд.1, с. Липники, Коростенський р-н, Житомирська область, 11320, код 42689569) 52138,95 грн збитків, 2422,40 грн судового збору та 10000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення складено та підписано 02.01.2026.
З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя М.О.Демидова