ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Микитин Н.М.

05 січня 2026 року	Львів	Справа № 300/8050/24 пров. № А/857/42603/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.
суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі № 300/8050/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправних дії та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
22.10.2024р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якому просив суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з 21.06.2024р. за Списком №2; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 наступні періоди: 01.09.1984р. - 22.02.1988р. навчання в Бурштинському енергетичному технікумі, 20.05.1988р. - 15.06.1990р. військову службу в Радянській Армії, 22.08.1992р. - 21.03.1994р. роботу в енергоремонтному підприємстві “Львівенерго” на посаді слюсаря по ремонту обладнання котельних і пилоприготувальних цехів по четвертому розряду, 15.11.1999р. - 15.12.1999р., 17.01.2000р. - 31.01.2000р., 22.07.2002р. - 26.07.2002р., 04.11.2002р. - 08.11.2002р. роботу на посаді електрослюсаря з ремонту електроустаткування електростанцій зайнятий на ремонті котельного, турбінного (газотурбінного) устаткування п`ятого розряду на Калуській теплоелектроцентралі, 01.10.2003р. - 31.12.2003р. робота електрослюсарем з ремонту електроустаткування електростанцій зайнятий на ремонті котельного, турбінного (газотурбінного) устаткування п`ятого розряду на Калуській теплоелектроцентралі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до загального страхового стажу період роботи: 22.08.1992р. - 21.03.1994р. в енергоремонтному підприємстві “Львівенерго” на посаді слюсаря по ремонту по ремонту обладнання котельних і пилоприготувальних цехів по четвертому розряду;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити з 21.06.2024р. пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003р.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.09.2025р. позов задоволено частково.
Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області №092850026529 від 26.09.2024р. про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2. 
Одночасно, з метою захисту порушених прав позивача суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та відповідно:
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 період навчання: 01.09.1984р. - 22.02.1988р. в Бурштинському енергетичному технікумі, період роботи: 26.04.1988р. - 19.05.1988р. в електричному цеху електромонтером 3 розряду по ремонту апаратури РЗА ТЦ, ОРУ, 1, 2 блок Південно-Української АЕС Міністерства атомної енергетики СССР, військову службу з 20.05.1988р. - 15.06.1990р. в радянській армії, періоди роботи: 22.08.1992р. - 21.03.1994р. роботу на посаді слюсаря по ремонту по ремонту обладнання котельних і пилоприготувальних цехів по четвертому розряду, 15.11.1999р. - 14.12.1999р., 17.01.2000р. - 31.01.2000р., 22.07.2002р. - 26.07.2002р., 04.11.2002р. - 08.11.2002р. роботу на посаді електрослюсаря з ремонту електроустаткування електростанцій зайнятий на ремонті котельного, турбінного (газотурбінного) устаткування п`ятого розряду на Калуській теплоелектроцентралі, з 01.10.2003р.-31.12.2003р. робота елетрослюсарем з ремонту електроустаткування електростанцій зайнятий на ремонті котельного, турбінного (газотурбінного) устаткування п`ятого розряду на Калуській теплоелектроцентралі.
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи: 22.08.1992р. - 21.03.1994р. на посаді слюсаря по ремонту по ремонту обладнання котельних і пилоприготувальних цехів по четвертому розряду.
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 з 21.06.2024р. пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". 
В задоволенні решти вимог позову суд відмовив.
Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.09.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19.09.2024р. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, що визнається сторонами.
Після реєстрації заяви та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності було визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області.
26.09.2024р. Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області рішенням №092850026529 відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, вказавши, що пенсійний вік визначений п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 55 років, вік позивача на час звернення - 57 років 22 дні, необхідний страховий стаж визначений п.2 ч.2 ст.114 цього Закону становить 30 років, страховий стаж становить 25 років 04 місяці 27 днів. Так, аналіз документів, наданих для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, показав, що пільговий стаж роботи за Списком № 2 становить 11 років 06 місяців 22 дні. До пільгового та страхового стажу не враховано період роботи: 01.10.2003р. - 31.12.2003р. згідно довідки № 105/196 від 15.05.2024р., оскільки не підтверджено даними системи персоніфікованого обліку. Загальний страховий стаж становить 25 років 04 місяці 27 днів (а.с.15-16).
Крім того, з наявного в матеріалах справи розрахунку трудового стажу ОСОБА_1 , видно, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не зарахував до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 наступні періоди: 01.09.1984р. - 22.02.1988р. навчання в Бурштинському енергетичному технікумі, 20.05.1988р.-15.06.1990р. військову службу в Радянській Армії, 22.08.1992р. - 21.03.1994р. роботу на посаді слюсаря по ремонту обладнання котельних і пилоприготувальних цехів по четвертому розряду, 15.11.1999р. - 15.12.1999р., 17.01.2000р. - 31.01.2000р., 22.07.2002р. - 26.07.2002р., 04.11.2002р. - 08.11.2002р. роботу на посаді електрослюсаря з ремонту електроустаткування електростанцій зайнятий на ремонті котельного, турбінного (газотурбінного) устаткування п`ятого розряду на Калуській теплоелектроцентралі та до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 22.08.1992р. - 21.03.1994р. в енергоремонтному підприємстві “Львівенерго” на посаді слюсаря по ремонту обладнання котельних і пилоприготувальних цехів по четвертому розряду.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".
Підстави надання пенсії особам за віком на пільгових умовах визначені ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003р.
В п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" видно, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020р. Порядок застосування ст.13 визначає п.3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020р.
В ст.152 Конституції України видно, що закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
п.1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст.13, ч.2 ст.14, п."б"- п."г" ст.54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р. № 213-VIII.
В п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р. видно, що ст.13, ч.2 ст.14, п."б"-п."г" ст.54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р. № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відповідно до п.3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р. встановлено, що застосуванню підлягають ст.13, ч.2 ст.14, п."б"-п."г" ст.54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р. № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам".
При цьому, Конституційний Суд України в п.4.1 Рішення № 1-р/2020 від 23.01.202р.0 зазначив, що ст.13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Отже, у ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до внесення змін Законом № 213 було встановлено такий пенсійний вік: у пункті "а" для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах "б"-"з" для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.
У Законі України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом № 213, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом № 213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті "а" - 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах "б"-"з" - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).
Таким чином, ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.
п.4.4 рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р., передбачено, що перевіряючи ст.13, ч.2 ст.14, п."б"-п."г" ст.54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.
Вказаними положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.
В ст.13, ч.2 ст.14, пп. "б"-"г" ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення» редакції до внесення змін Законом № 213 у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак, оспорюваними положеннями Закону № 213 змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.
Конституційний Суд України дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Тобто, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що ст.13, ч. 2 с. 14, п. "б"-"г" ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб. Тобто, суперечать ч.1 ст.8 Конституції України, порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
Колегія суддів наголошує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020р. у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
Крім того, у справах "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010р.) та "Серков проти України" (заява № 39766/05, рішення від 07.07.2011р.) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Зважаючи на вищевикладене суд апеляційної інстанції зазначає, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
-чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
-жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Як видно із змісту оскаржуваного рішення, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, пенсійний орган вказав, що пенсійний вік визначений п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 55 років, вік позивача на час звернення - 57 років 22 дні, необхідний страховий стаж визначений п.2 ч.2 ст.114 цього Закону становить 30 років, страховий стаж позивача становить 25 років 04 місяці 27 днів. Так, аналіз документів, наданих позивачем для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, показав, що пільговий стаж роботи за Списком № 2 становить 11 років 06 місяців 22 дні. До пільгового та страхового стажу не враховано період роботи: 01.10.2003р. 31.12.2003р. згідно довідки № 105/196 від 15.05.2024р., оскільки не підтверджено даними системи персоніфікованого обліку. Загальний страховий стаж становить 25 років 04 місяці 27 днів.
Крім того, з розрахунку трудового стажу ОСОБА_1 , видно, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не зарахував до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 наступні періоди: 01.09.1984р. - 22.02.1988р. навчання в Бурштинському енергетичному технікумі, 20.05.1988р. - 15.06.1990р. військову службу в Радянській Армії, 22.08.1992р. - 21.03.1994р. роботу на посаді слюсаря по ремонту обладнання котельних і пилоприготувальних цехів по четвертому розряду, 15.11.1999р. - 15.12.1999р., 17.01.2000р. -31.01.2000р., 22.07.2002р. - 26.07.2002р., 04.11.2002р. - 08.11.2002р. роботу на посаді електрослюсаря з ремонту електроустаткування електростанцій зайнятий на ремонті котельного, турбінного (газотурбінного) устаткування п`ятого розряду на Калуській теплоелектроцентралі та до загального страхового стажу не зараховано період роботи: 22.08.1992р. - 21.03.1994р. на посаді слюсаря по ремонту по ремонту обладнання котельних і пилоприготувальних цехів по четвертому розряду. 
В абз.2 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Згідно ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі Порядок №637).
Із змісту п.1 – п.3 Порядку №637 видно, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
п.20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
В п.10 Порядку №637 видно, що застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерством праці та соціальної політики від 18.11.2005р. №383 (надалі, також - Порядок №383) визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п.20 Порядку №637).
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 та від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а.
Надаючи оцінку правомірності дій пенсійного органу щодо не зарахування спірних періодів: 22.08.1992р. - 21.03.1994р. роботу в Калуській ТЕЦ на посаді слюсаря по ремонту по ремонту обладнання котельних і пилоприготувальних цехів по четвертому розряду до пільгового стажу по Списку №2 з підстав відсутності документів про результати атестації робочих місць за умовами праці, колегія судів звертає увагу на таке.
п.3 Порядку №383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992р. №442 та Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених постановою Міністерства праці України від 01.09.1992р. №41 передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Відповідно до п.4.5 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 (зі змінами), якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, не підтвердилось право на пільгову пенсію, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць.
Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Міністерством праці України разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку (п.п. 8, 9).
Аналіз норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.
В п.10 Порядку видно, що проведення атестації робочих місць за умовами праці результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.
п.4.2 Порядку передбачено, що застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах зазначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація має проводитися у передбачені п.4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
Якщо чергова атестація проведена з порушенням передбачених п.4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Вказану позицію висловив Верховний Суд у рішенні від 10.07.2018р. у справі №227/545/17.
Крім тогоЮ Велика Палата Верховного Суду у справі №520/15025/16-а від 19 лютого 2020 сформулювала правовий висновок, згідно якого особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах списком №2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". 
При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що за весь спірний період роботи позивача, чинними були Списки виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР "Про затвердження" від 22.08.1956р. №1173, Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991р. №10, Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994р. №162, Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. №36, Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016р. №461 (надалі по тексту також - Постанова №461).
Так, розділом XIII підрозділом «а» код КП 214000а-18455 Постанови №162 " Слюсарі, електромонтери, електрослюсарі всіх найменувань, зайняті на обслуговуванні, ремонті котельного, турбінного (парогазотурбінного) устаткування валивоподавання і пилоприготування, що забезпечують о роботу засобів вимірювання та автоматики" віднесені до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
При цьому, факт належності спірних періодів роботи позивача до страхового стажу роботи на пільгових умовах за Списком №2 підтверджується трудовою книжкою та копіями довідок від 15.05.2024р. №105/195, №105/196, №105/197 та №06-615 від 03.06.2024р.
Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що на пенсійний орган у даній справі як суб`єкта владних повноважень, покладається тягар доказування правомірності своїх дій/рішень, відомостей стосовно вжиття заходів щодо проведення будь-яких звірок пенсійними органами, в частині пільгового стажу роботи позивача із первинними документами таких підприємств чи архівів, матеріали справи не містять.
Так, приписами п.п.7 п.4 та п.п.2 п.6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014р. №28-2, визначено, що:
- Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань призначає пенсії;
- Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб-підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Таким чином, пенсійний орган не позбавлений права, а в розумінні положень процесуального закону і обов`язку, зокрема, у разі наявності певних розбіжностей у документах, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, тривалість трудоднів тощо - особливо у випадках, коли сам орган пенсійного фонду наполягає на отримання таких документів.
Жодних пояснень та будь-яких письмових доказів стосовно вжитих заходів в частині самостійного витребування відповідачем у колишніх роботодавців матеріалів чи документів, що містять відомості про спірний страховий/трудовий як пільговий стаж роботи позивача для усунення власних сумнівів як суб`єктів владних повноважень, до суду не надходило.
Отже, доводи апелянта про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача за Списком №2, спірного періоду: 22.08.1992р. - 21.03.1994р. роботу на посаді слюсаря по ремонту по ремонту обладнання котельних і пилоприготувальних цехів по четвертому розряду до пільгового стажу по Списку №2 з підстав відсутності документів про результати атестації робочих місць за умовами праці, є необґрунтованими та безпідставними.
При цьому, вирішуючи питання стосовно зобов`язання зарахувати до страхового стажу позивача спірні періоди роботи та призначити пенсію за віком, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.
ч.2 ст.9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Водночас, цією ж ч.2 ст.9 КАС України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, вирішуючи питання щодо наявності підстав для зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію, суд повинен перевірити усі умови, за яких відповідач зобов`язаний таку пенсію призначити.
ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII визначено, що в стаж роботи, яка надає право на трудову пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації і перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
ч.1 ст.38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" від 10.02.1998р. № 103/98-ВР передбачено, що час навчання у закладі професійної (професійно - технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Із відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.03.1988р., видно, що позивач з 01.09.1984р. - 22.02.1988р. навчання в Бурштинському енергетичному технікумі за спеціальністю електричні станції, сітки та системи, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 від 01.03.1988р. (а.с.23-29,30).
При цьому, відповідно до відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.03.1988р., після закінчення навчання у період роботи з 26.04.1988р. - 19.05.1988р. позивач був працевлаштований в електричному цеху електромонтером 3 розряду по ремонту апаратури РЗА ТЦ, ОРУ, 1, 2 блок Південно-Української АЕС Міністерства атомної енергетики СССР, професія якого відноситься до Списку №2, затвердженого відповідними постановами.
З огляду на вищевикладене, після закінчення навчання позивач зайняв посаду за набутою професією, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, тобто в межах трьохмісячного терміну, визначеного в нормі наведеного Закону.
Таким чином, вірними є висновки суду першої інстанції що слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 період роботи: 26.04.1988р. - 19.05.1988р. в електричному цеху електромонтером 3 розряду по ремонту апаратури РЗА ТЦ, ОРУ, 1, 2 блок Південно-Української АЕС Міністерства атомної енергетики СССР.
Отже, відповідно до ст.38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» період навчання позивача підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком №2. Тому, пенсійний орган протиправно не зарахував позивачу до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 період навчання з 01.09.1984р. - 22.02.1988р. навчання в Бурштинському енергетичному технікумі.
Стосовно зарахуванню до пільгового стажу періоду проходження ОСОБА_1 строкової військової служби: 20.05.1988р. - 15.06.1990р. в радянській армії, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
Із записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 25.03.1988р., видно, що під час роботи з 26.04.1988р. - 19.05.1988р. в електричному цеху електромонтером 3 розряду по ремонту апаратури РЗА ТЦ, ОРУ, 1, 2 блок Південно-Української АЕС Міністерства атомної енергетики СССР, професія якого відноситься до Списку №2, ОСОБА_1 призваний на строкову військову служби у радянську армії де проходив її з 20.05.1988р. - 15.06.1990р.
Відповідно до п."в", "д" ч.3 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
В п.109 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого Радою Міністрів СРСР від 03.08.1972р. №590, передбачено, що крім роботи в якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також:
- згідно п. "з" навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищах і так далі) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та з перекваліфікації;
- відповідно до п."к" служба в складі Збройних Сил СРСР і перебування в партизанських загонах; служба у військах і органах ВЧК, ОГПУ, НКВД, НКГБ, МГБ, Комітету державної безпеки при Раді Міністрів СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік; служба в органах міліції. Перебування військовослужбовця в полоні зараховується до стажу роботи в установленому порядку.
При призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій по старості та інвалідності робітникам і службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах і на інших роботах з важкими умовами праці (підпункти "а" і "б" пункту 16), і пенсій у зв`язку з втратою годувальника членам їх сімей, а також пенсій по старості працівницям підприємств текстильної промисловості (підпункт "в" пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах "к" і "л", прирівнюються за вибором яка звернулася за призначенням пенсії або до роботи, яка передувала даного періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду. Період, зазначений у підпункті "з", прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду
ст.8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за №2011-XII від 20.12.1991р. визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Таким чином, оскільки на момент призову на строкову військову службу позивач працював за професією або займав посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, що дає право на зарахування періоду проходження військової служби з 20.05.1988р. - 15.06.1990р. до пільгового стажу роботи.
Разом з цим, слід надати оцінку періодам перебування ОСОБА_1 у відпустці без збереження заробітної плати, в розрізі зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи, 15.11.1999р. - 15.12.1999р., 17.01.2000р. - 31.01.2000р., 22.07.2002р. 26.07.2002р., 04.11.2002р. - 08.11.2002р. роботу на посаді електрослюсаря з ремонту електроустаткування електростанцій зайнятий на ремонті котельного, турбінного (газотурбінного) устаткування п`ятого розряду на Калуській теплоелектроцентралі.
ст.181 Кодексу законів про працю України (надалі по тексту також - КЗпП України, Кодекс) передбачено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.
Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.
В ст.34 цього ж Кодексу видно, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.
Згідно листа Мінсоцполітики України від 08.02.2016р. №713/039/161-16 підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є: перш за все, наявність професії або посади в списках №1 і №2; підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці результатами атестації робочих місць, порядок проведення якої затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992р. за №442; виконання робіт в умовах, передбачених відповідним списком №1 та №2, протягом повного робочого дня.
Час простою і періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.
Саме таке застосування ст.34 КЗпП України здійснено Верховним Судом у постановах від 26.03.2020р. у справі №423/2860/16-а (адміністративне провадження №К/9901/18363/18) і від 29.07.2020р. у справі №165/2354/16-а (адміністративне провадження №К/9901/15790/18).
Зі змісту довідки філії «Калуська ТЕЦ» ТОВ "Костанза" від 15.05.2024р. № 105/194 (а.с.31) видно, що ОСОБА_1 за період роботи перебував у відпустці без збереження заробітної плати:
- 15.11.1999 - 15.12.1999 (записка № 1469);
- 16.12.1999 - 31.12.1999 (записка № 1540);
- 17.01.2000 - 31.01.2000 (записка № 26);
- 22.07.2002 - 26.07.2002 (записка № 109);
- 04.11.2002 - 08.11.2002 (записка № 593).
ОСОБА_1 сумарно перебував у відпустці без збереження заробітної плати в календарному 1999 році - 47 днів, в 2000 році – 15 днів, в 2002 році – 10 днів.
З огляду на вищевикладене, не підлягають зарахуванню до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи позивача з 15.12.1999р. - 31.12.1999р. (17 днів, з розрахунку: 47 – 30 = 17).
З урахуванням вищенаведеного, є протиправною бездіяльність органу пенсійного забезпечення в частині не зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи ОСОБА_1 з 15.11.1999р. - 14.12.1999р., 17.01.2000р. - 31.01.2000р., 22.07.2002р. - 26.07.2002р., 04.11.2002р. - 08.11.2002р. роботи на посаді електрослюсаря з ремонту електроустаткування електростанцій зайнятий на ремонті котельного, турбінного (газотурбінного) устаткування п`ятого розряду в Калуській теплоелектроцентралі.
Однак, в частині не зарахування періоду: 15.12.1999р. - 31.12.1999р., такі дії пенсійного органу є правомірними.
Отже, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про наявність достатніх фактичних і правових підстав для зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи ОСОБА_1 в Калуській теплоелектроцентралі: 15.11.1999р. - 14.12.1999р., 17.01.2000р. - 31.01.2000р., 22.07.2002р. - 26.07.2002р., 04.11.2002р. - 08.11.2002р. на посаді електрослюсаря з ремонту електроустаткування електростанцій зайнятий на ремонті котельного, турбінного (газотурбінного) устаткування п`ятого розряду.
Стосовно не зарахування пенсійним органом до пільгового та страхового стажу періоду роботи: 01.10.2003р. - 31.12.2003р. електрослюсарем з ремонту електроустаткування електростанцій зайнятий на ремонті котельного, турбінного (газотурбінного) устаткування п`ятого розряду на Калуській теплоелектроцентрал, згідно довідки № 105/196 від 15.05.2024, оскільки не підтверджено даними системи персоніфікованого обліку, колегія суддів зазначає наступне.
Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV.
ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (пункт 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-ІV).
Відповідно до ч.ч. 1, 10, 12 ст.20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
ч.16 ст.106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Таким чином, невиконання страхувальником обов`язку зі сплати страхових внесків не може позбавляти особу соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, адже суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту населення.
Також, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.
Як наслідок, відмова у зарахуванні до пільгового та страхового стажу періоду роботи з 01.10.2003р. - 31.12.2003р. згідно довідки № 105/196 від 15.05.2024р. з єдиної підстави як не підтвердження сплати страхових внесків є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар. 
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 27 березня 2018 року, справа № 208/6680/16-а; від 24 травня 2018 року, справа № 490/12392/16-а; від 20 березня 2019 року, справа № 688/947/17; від 9 вересня 2019 року, справа №242/5448/16-а; від 31 жовтня 2019 року, справа № 235/7373/16.
Інших підстав для не зарахування спірних періодів роботи позивача страхового стажу та стажу роботи за Списком №2 пенсійним орган не наведено, а судом не встановлено.
Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 21.06.2024, колегія суддів звертає увагу на таке.
За наявності формальної підстави для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, законної мети такої відмови, яка спрямована на те, щоб відповідна пенсія була призначена тим особам, які мають на це законне право, в той же час позбавлення позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, за встановлених судом вище обставин, буде не пропорційним втручанням в її право на отримання відповідних пенсійних виплат, гарантоване ст.1 протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.
Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що згідно з п.2 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
З системного аналізу вищезазначених норм слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача.
Так, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії за віком визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про призначення пенсії. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - призначити або відмовити в такому призначенні, однак виключно у тому випадку, коли для цього є законні підстави. За законом в спірних правовідносинах у відповідача немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
В ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. (ч.2 ст.9 КАС України).
ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.
Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
З наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України виданого 22.02.1996р., ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже на момент звернення із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2 досягнув 55 років.
Як видно з матеріалів справи із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, позивач звернувся 19.09.2025р.
Тобто, у даному випадку позивач, звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії у встановлений трьох місячний термін з дня досягнення пенсійного віку, що свідчить про можливість для призначення пенсії за віком саме з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.
При цьому, у спірних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
Така позиція суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.11.2021р. в зразковій справі №360/3611/20 (провадження №11-209заі21). 
За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії за віком на пільгових умовах як: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020р., та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Таким чином, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Крім того, згідно ч.1 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-ІV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, встановлено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У даній справі, органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, рішеннями якого відмовлено позивачу в призначенні пенсії.
Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З роз`яснень, які наведені в п.13.1 Постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», видно, що у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених (відмовлених) позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, діяв не у спосіб визначений законами та Конституції України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області – залишити без задоволення, а Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі № 300/8050/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель