ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

11 грудня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 738/1218/25
Головуючий у першій інстанції – Савченко О.А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/2007/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої – судді – Шарапової О.Л.,
суддів – Онищенко О.І., Скрипки А.А.,
з участю секретаря: Шапко В.М.,

Сторони:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок»,
відповідач: ОСОБА_1 .
Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок».
Оскаржується рішення Менського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2025 року, суддя Савченко О.А., місто Мена.

                                        В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ТОВ «Кошельок» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 3455902724-517713 від 15.11.2021 в сумі 23 660,00 грн з яких: 6 500,00 грн – заборгованість за сумою кредиту, 17 160,00 грн – заборгованості за відсотками, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.11.2021 між ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 3455902724-517713 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі Договір), на умовах строковості, зворотності, платності, за яким Відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. 
Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит відповідно до умов договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідачка вказала в особистому кабінеті, як банківську картку на яку кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно договору № 3455902724-517713 від 15.11.2021 року.
Відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на час звернення позивача з позовом, утворилась заборгованість у розмірі 23 660,00 грн з яких: 6 500,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 4 290,00 грн – відсотки за початковий строк користування позикою, 12 870,00 грн – відсотки за продовжений строк користування позикою.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2025 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за Кредитним договором № 3455902724-517713 від 15.11.2021 в розмірі 10 790,00 грн, 2 422,40 грн сплаченого судового збору та 5 000,00 грн понесених витрат на правничу допомогу.
В апеляційній скарзі ТОВ «Кошельок» просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Вирішити питання судових витрат.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував пункт 3.6. кредитного договору, за яким сторони погодили факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом, що є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України та має наслідком продовження строку користування кредитом строком на 90 днів на умовах визначених п. 3.7 та п. 3.8 договору, про що позичальник був попередньо ознайомлений та погодився.
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, в п. 3.6 та п. 3.7 кредитного договору визначено право позивача нараховувати проценти за користування кредитом в межах строку договору (кредитування) погоджену між сторонами, а саме в межах 120 календарних днів, що було здійснено ТОВ «Кошельок», а тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що загальний строк кредиту становить 30 днів.
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що сторони договору погодили продовження строку користування кредитом до 120 днів з моменту укладення договору (30 днів плюс 90 днів). Умовою такого продовження є користування кредитом після закінчення лояльного періоду, який у даному випадку становить 30 днів, а в разі невиконання відповідачем умов протягом лояльного періоду, зобов`язання щодо повернення кредиту продовжується на строк 90 днів. Отже строк користування кредитом складає 120 днів.
Особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу, що встановлений в пункті 2.1 договору строк Лояльного періоду може бути продовжено позичальником шляхом оплати ним, протягом лояльного періоду, всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом. Тобто за цим пунктом договору обумовлено можливість продовження строку саме Лояльного періоду. Якби відповідач сплатив всі проценти протягом лояльного періоду, то цей період був би подовжений. Зазначає, що відповідачка не виконала умов договору до спливу лояльного періоду, не сплатила проценти та не повернула кредит, тобто продовжувала користуватися кредитом, у зв`язку з цим, строк користування кредитом був продовжений.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Встановлено, що до суду наданий договір від 15.11.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Кошельок» про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 6 500,00 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1. Договору).
Пунктом 1.3.2. Договору визначено, що проценти за користування кредитом складають 4 433,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,20% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Пунктом 1.3.3. Договору визначено стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом 2,20% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк Лояльного періоду (п.1.3.3.1 договору).
Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.3.4., 3.5., 3.6. цього Договору (п.1.4. договору).
Відповідно до п.2.1. договору, кредит надається строком на 30 днів («лояльний період») початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця.
Відповідно до п. 2.2. Договору сторони погодили, що встановлений в п. 2.1. Договору строк Лояльного періоду може бути продовжений позичальником шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом.
Датою отримання кредиту вважається дата списання відповідної суми з рахунку Кредитодавця. Вищезазначена дата отримання кредиту зазначається у Графіку розрахунків, що є Додатком до цього Договору (п. 2.5.).
Датою повернення (погашення) кредиту, так само як і датою сплати процентів, вважається дата зарахування коштів на рахунок Кредитодавця (п. 2.6).
В п.3.3. договору зазначено, що сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, що є додатком до договору.
Згідно із п.3.6. договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком продовження строку користування кредитом на наступних умовах:
пунктом 3.7 визначено, що за умови зобов`язання щодо повернення основної суми переноситься на наступний день після закінчення Лояльного Періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного Періоду. 
пункт 3.8. з наступного дня після закінчення лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803 (вісімсот три) процента річних, що становить 2,2 проценти в день від суми кредиту за кожен день користування ним (а.с. 11 зворот-16).
Відповідно до графіку розрахунків, що є додатком № 1 до Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3455902724-517713 від 15 листопада 2021 року, фінансового кредиту, визначено дату видачі кредиту 15.11.2021, дату платежу 14.12.2021, відсотки за користування кредитом за 30 днів – 2.20 % від суми кредиту або сто сорок три гривну 00 копійок у грошовому виразі, що становить 4 290 грн, реальну річну процентну ставку 804%, загальну вартість кредиту 10 790,00 грн (а.с. 16 зворот-17).
У паспорті споживчого кредиту до договору № 3455902724-517713 від 15.11.2021 міститься інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти (а.с. 10-11 зворот).
Згідно із детальним розрахунком заборгованості за договором № 3455902724-517713 від 15.11.2021, залишок заборгованості ОСОБА_1 згідно кредитного договору складає 23 660,00 грн, з яких: 6 500,00 грн за кредитом, 17 160,00 грн за відсотками (4 290,00 грн нараховано % в межах Лояльного періоду, 12 870,00 грн нараховано % за продовжений строк користування позикою) (а.с. 18-19).
Факт перерахування кредитних коштів на номер картки НОМЕР_1 підтверджується повідомленням про перерахування коштів через платіжну систему XPAY Group LLC, а також листом № 05/642-05/64 від 15.05.2025, яким підтверджено успішне проведення операції з зарахування на картку в розмірі 6 500,00 грн через систему xPAY (а.с. 22, 23). 

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦУ України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 520 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтями 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка пройшла процедуру ідентифікації, надала згоду на обробку персональних даних, пройшла процедуру верифікації своєї платіжної картки, ознайомилася із текстом примірного договору, правилами та умовами надання кредиту. Після прийняття умов кредитного договору, відповідачка уклала кредитний договір, який був підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Проте, суд звертає увагу, що нараховані відсотки у розмірі 17 160,00 грн є непропорційно великою сумою компенсації (більше ніж у два рази від вартості коштів отриманих в кредит), що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов.
Суд дійшов висновку про відмову у стягненні з відповідачки на користь товариства заборгованості за відсотками, які нараховані поза межами визначеного строку кредитування.
Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» заборгованості за кредитним договором № 3455902724-517713 від 15.11.2021 в розмірі 10 790,00 грн, не оскаржується.
Розглядаючи справу у межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано паспорт споживчого кредиту до договору № 3455902724-517713 від 15.11.2021 та договір № 3455902724-517713 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 15.11.2021 між ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 відповідно до якого на умовах, встановлених договором, ТОВ «Кошельок» зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 6 500,00 грн. на строк 30 днів, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у заявці, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначено п. 2.1 цього договору.
У договорі № 3455902724-517713 від 15.11.2021, в цілому, та зокрема у розділі 10 «Місцезнаходження, реквізити та підписи сторін» з боку відповідача відсутні, як номер рахунку для безготівкового перерахування суми кредиту, так і підпис останнього у вигляді одноразового ідентифікатора (а.с. 16).
В матеріалах справи також міститься графік розрахунків (додаток № 1 до договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № 3455902724-517713 від 15.11.2021), у якому теж відсутній підпис ОСОБА_1 у вигляді одноразового ідентифікатора (а.с. 16 зворот-17).
На підтвердження виконання ТОВ «Кошельок» зобов`язань за кредитним договором № 3455902724-517713 від 15.11.2021 до суду надано повідомлення XPAY Group LLC з даними про транзакцію та відповідь Центрального відділення АТ «МТБ Банк» у м. Києві на лист про підтвердження операції, у яких зазначено про здійснення операції та зарахування на карту НОМЕР_1 за договором № 3455902724-517713 суми платежу в розмірі 6 500,00 грн (а.с. 22. 23).
Однак позивачем до суду не надано жодних доказів як надання відповідачкою ОСОБА_1 реквізитів платіжної банківської картки № НОМЕР_1 для безготівкового перерахування суми кредиту, так і належності даної картки ОСОБА_1 .
Враховуючи, що відповідачкою рішення суду першої інстанції не оскаржується, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції  - без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

                                     П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» – залишити без задоволення.
Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                       Судді: