ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2350/26 Справа № 207/5982/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Притуляк С. А. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В. 
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №207/5982/25 за позовом керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування земельною ділянкою водного фонду шляхом знесення самочинно збудованого гаражу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на ухвалу Південного районного суду м.Кам`янського від 09 вересня 2025 року про забезпечення позову, постановлену у складі судді Притуляк С.А., -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради звернувся до Південного районного суду м.Кам`янського з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування земельною ділянкою водного фонду шляхом знесення самочинно збудованого гаражу, загальною площею 27,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2484740112040.
Разом із позовною заявою, прокурор звернувся до суду із заявою про забезпечення позову. В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач вказав, що предметом позову у справі є усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою прибрежної захисної смуги річки Дніпро та її повернення шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва - гаражу №6, власником якого на час звернення прокурора до суду з клопотанням про забезпечення позову, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є відповідач ОСОБА_1 .
Отже, виконання в майбутньому судового рішення у даній справі, у випадку задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано із збереженням вказаної земельної ділянки під самочинно збудованим гаражем до винесення рішення суду, а у разі реалізації відповідачем, до початку судового розгляду справи по суті, або під час такого розгляду, вказаного гаражу добросовісному набувачу – це унеможливить повернення цієї земельної ділянки територіальній громаді міста.
Більш того, з метою поновлення державних інтересів необхідно буде вживати додаткові заходи, зокрема, спрямовані на оскарження відповідних правочинів щодо відчуження майна, що покладе на державу додатковий тягар.
У зв`язку із чим просив суд заборонити відповідачу та іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам), вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо гаражу, загальною площею 27,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2484740112040, відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у тому числі шляхом укладання договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, поділу, об`єднання об`єкту тощо.

Ухвалою Південного районного суду м.Кам`янського від 09 вересня 2025 року заяву керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури про забезпечення позову задоволено. Заборонено ОСОБА_1 та іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам), вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо гаражу, загальною площею 27,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2484740112040, відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у тому числі шляхом укладання договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, поділу, об`єднання об`єкту тощо, до розгляду даної цивільної справи по суті.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала постановлена з істотним порушенням норм процесуального права, без належного обґрунтування реальних ризиків невиконання можливого рішення суду, із виходом за межі принципу співмірності та без мінімально необхідного мотивування.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що таке втручання ухвалено в рамках позову про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, тоді як обраний захід забезпечення прямо спрямований не на предмет спору (земельна ділянка), а на інший об`єкт цивільних прав - гараж.
Мотивувальна частина ухвали зведена до загальних цитат із ЦПК, без наведення жодного доказу ризику відчуження чи перереєстрації об`єкта. В ухвалі не зазначено, які саме докази подавав заявник на підтвердження ризиків, які саме дії відповідач нібито вчиняє чи планує вчинити, чому без негайної заборони виконання можливого рішення стане неможливим. Відсутність індивідуалізованого аналізу доказів порушує базові вимоги ЦПК щодо законності та вмотивованості ухвал суду і позбавляє сторони можливості зрозуміти, з яких причин і на підставі яких фактів обрано саме такий захід. 
Є очевидною також неефективність і невідповідність зв`язку між позовною вимогою та заходом забезпечення.
Позов стосується усунення перешкод у здійсненні та розпорядженні земельною ділянкою. Навіть у разі відчуження гаража, можливість захисту права на землю не зникає, оскільки процесуальне правонаступництво та заміна сторони на стадії виконання передбачені законом, а обов`язок усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою покладається на фактичного володільця/користувача, незалежно від того, хто є власником гаража на дату виконання рішення.
Суд не оцінив ці юридичні механізми і не пояснив, чому звичайні інструменти правонаступництва та виконання судового рішення є недостатніми, а отже не доведено причинно-наслідковий зв`язок між обраною забороною і ризиками, на які посилався заявник. Захід забезпечення є неспівмірним заявленим вимогам і втручається у право ОСОБА_1 
ЦПК України вимагає співмірності заходів забезпечення позову, що означає підбір найменш обтяжливого способу, достатнього для досягнення мети. Замість вузької і точно адресованої заборони на конкретні дії, прямо пов`язані з предметом спору, суд наклав всеосяжну заборону будь-яким іншим особам, включно з органами, які взагалі не здійснюють нотаріальних чи реєстраційних дій, а також охопив дії, що не є реєстраційними у розумінні Закону про державну реєстрацію прав (наприклад, передача у володіння чи користування, внесення до статутного капіталу).
Таким чином ухвала фактично блокує цивільний обіг і свободу розпорядження майном без належної правової підстави та без аналізу балансу приватного інтересу власника і публічного інтересу, на який посилається прокурор.
Суд першої інстанції обмежився констатацією наявності спору та бланкетним висновком про необхідність забезпечення позову, не пояснивши, чому саме заборона будь-яких реєстраційних дій щодо гаража є єдиним або хоча б оптимальним заходом.
Суд не зіставив інтенсивність втручання в право власності з ефектом, якого прагне досягти прокурор, і не оцінив можливість застосувати інші засоби, зосереджені на земельній ділянці як предметі спору. Фактично накладено заборону, що виходить за межі предмета позову, і це суперечить самій моделі забезпечення позову як допоміжного, а не самодостатнього способу обмеження прав.
Також, суд не розглянув питання зустрічного забезпечення, хоча масштаб і охоплення заборони очевидно створюють ризики завдання відповідачу збитків у разі відмови в позові. Ігнорування цієї процесуальної гарантії позбавляє баланс прав сторін реального змісту і саме по собі свідчить про формальний, а не зважений підхід до втручання в майнову сферу відповідача. 
Сукупність наведеного показує, що ухвала постановлена із порушенням статей 149, 150, 153 ЦПК України, без достатнього мотивування, без встановлення реальних і конкретних ризиків, із порушенням принципу співмірності та балансу інтересів, при цьому обраний захід не кореспондує предмету спору і виходить за його межі.
У зв`язку з чим просить ухвалу Південного районного суду м.Кам`янського від 09 вересня 2025 рокускасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову. 

Позивач, скориставшись своїм правом, подав відзив, в якому вважає апеляційну скаргу безпідставною та невмотивованою. Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди позивача з ухваленим у справі судовим рішенням. 
Суд, ухвалюючи оспорювану ухвалу, врахував адекватність заходу забезпечення позову позовним вимогам, на забезпечення яких він вживається. Застосований судом захід забезпечення у вигляді заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна – гаражу є правомірним, оскільки гараж, як об`єкт нерухомого майна, нерозривно пов`язаний зі спірною земельною ділянкою, на якій він розташований, і існує потреба у збереженні цієї земельної ділянки до винесення судового рішення по справі. 
Натомість, перехід права власності чи користування безпосередньо гаражем до інших осіб, як то фізичних чи юридичних, який фіксується вчиненням певних реєстраційних дій з боку уповноважених органів, значно утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позову в частині усунення перешкод міській раді у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою та зобов`язання саме відповідача ОСОБА_1 знести самочинно збудований гараж, а виконання судового рішення в частині скасування за ОСОБА_1 державної реєстрації права власності на спірний гараж із закриттям розділу та реєстраційної справи взагалі стане неможливим. 
Більш того, з метою поновлення державних інтересів необхідно буде вживати додаткові заходи, зокрема, спрямовані на оскарження відповідних правочинів щодо відчуження майна, що покладе на державу додатковий тягар.
Отже, загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову є реальною, у відповідача є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору. 
Наголошує, що застосований судом вид забезпечення позову прокурора направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер 
Також, застосований судом вид забезпечення позову не призвів до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки обтяжене майно – гараж, фактично залишився перебувати у володінні власника, а обмежилася лише можливість розпоряджатися ним. Безпідставними є також твердження відповідача про бездоказовість ухваленого судом рішення. 
Застосований судом захід забезпечення суду є збалансованим, співмірним та адекватним до заявлених позовних вимог, та таким, що забезпечить фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, та як наслідок, ефективний захист і поновлення порушених інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. 
У зв`язку з чим просить ухвалу Південного районного суду міста Кам`янського від 09 вересня 2025 року у справі № 207/5982/25 залишити без змін. 

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги і відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції послався на те, що предметом позову є усунення перешкод у користування земельною ділянкою водного фонду шляхом знесення самочинно збудованого гаражу, а захід забезпечення позову, про який просить прокурор, є адекватним та співмірним із позовними вимогами, і не вжиття таких заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання судового рішення, у разі відчуження вказаного майна на користь третіх осіб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як вбачається із матеріалів, предметом позову у цій справі є вимоги усунення перешкод у користування земельною ділянкою водного фонду шляхом знесення самочинно збудованого гаражу загальною площею 27,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2484740112040, власником якого є відповідач.
У заяві про забезпечення позову позивач ставить питання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу та іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам), вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо гаражу, загальною площею 27,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2484740112040, відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у тому числі шляхом укладання договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, поділу, об`єднання об`єкту тощо.
В обґрунтовування своїх доводів посилався на те, що у разі реалізації відповідачем до початку судового розгляду справи по суті або під час такого розгляду вказаного гаражу добросовісному набувачу, унеможливить повернення вказаної земельної ділянки під самочинно збудованим гаражем до винесення рішення суду, та повернення цієї земельної ділянки територіальній громаді міста. Вважає, що заходи забезпечення позову пов`язані із позовом та стосуються предмета спору, зможуть забезпечити виконання рішення суду при задоволенні позову. Отже, є співмірним, та таким, що не порушують права інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.
Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси сторони на той випадок, коли інша сторона буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19).
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки предметом позову є усунення перешкод у користування земельною ділянкою водного фонду шляхом знесення самочинно збудованого гаражу, та захід забезпечення позову є адекватним та співмірним із позовними вимогами, а не вжиття таких заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання судового рішення, у разі відчуження вказаного майна на користь третіх осіб.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо неповного з`ясування обставин справи є необґрунтованими, оскільки цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив закон, який їх регулює, застосував норми відповідні норми права та не припустив порушень норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи і були підставою для скасування оскаржуваного рішення, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Південного районного суду м.Кам`янського від 09 вересня 2025 року про забезпечення позову - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 04.02.2026 року.

Головуючий суддя О.В. Агєєв