ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/2098/18 Суддя (судді) першої інстанції: Шинкарьова І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України про зобов`язання відповідача відкликати офіційний документ Міністерства оборони України - подання від 17.11.1993, про що повідомити позивача.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2018 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.
Не погодившись із рішенням першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано ухвалу судді Окружного адміністративного суду м. Києва про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі від 09.02.2018, а справу направлено до Окружного адміністративного суду м. Києва для продовження розгляду.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.09.2018 закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання відкликання офіційного документу - подання від 17.11.1993. Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд таких справ відноситься до юрисдикції місцевих загальних судів у порядку цивільного судочинства.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2018 ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.09.2018 про закриття провадження у справі скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.06.2019, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2019 позовну заяву залишено без розгляду.
Постановою Верховного Суду від 23.08.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.06.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2019 у справі №826/2098/18 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2022 прийнято справу №826/2098/18 до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано позивачу подати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтованими поясненнями та доказами на їх підтвердження, що свідчать про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали особисто позивачеві звернутись до суду з адміністративним позовом у строки, визначені ст.122 КАС України, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 23.08.2022 по справі №826/2098/18.
На виконання положень Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399 цю справу передано на розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду. 
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд за їх участю.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.06.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії залишено без руху, надано позивачу строк, впродовж якого позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із обґрунтуванням поважності підстав його пропуску і доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.
17.07.2025 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків, однак, у поданій заяві про усунення недоліків не зазначено щодо поновлення строку звернення до адміністративного суду із обґрунтуванням поважності підстав його пропуску, а також не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.
У зв`язку з чим, враховуючи подану позивачем заяву про усунення недоліків, з метою забезпечення позивачу доступу до правосуддя, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.06.2025 продовжено позивачу строк для усунення недоліків у справі №826/2098/18. Встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання цієї ухвали на усунення недоліків позовної заяви відповідно до ухвали суду від 23.06.2025, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із обґрунтуванням поважності підстав його пропуску і доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.
13.08.2025 позивачем було подано заяву про поновлення строку, в якій ним зазначено про те, що строк звернення до суду не порушено. Крім того, позивач зазначив, що ним постійно ініціюються чисельні звернення до низки органів державної влади, водночас остання відповідь на звернення позивача була надана 04.01.2018, а звернення до суду з врахуванням отриманого поштового відправлення було 06.02.2018, тобто у місячний термін звернення до суду. 
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частини першої статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Частиною третьою статті 120 КАС України передбачено, що строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до частини четвертої статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається з матеріалів справи, 17.11.1993 Головним управлінням кадрів Міністерства оборони України щодо ОСОБА_1 , заступника начальника управління кадрів Міністерства оборони України, складено подання про призначення на посаду заступника начальника кафедри тактики факультету загальної військової підготовки Київського військового інституту управління і зв`язку, в якому викладено відомості, які ОСОБА_1 вважає недостовірними.
Рішенням Військового суду Київського гарнізону від 29.09.1999 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління кадрів Міністерства оборони України про спростування відомостей, що не відповідають дійсності і викладені неправдиво, які містяться в поданні від 17.11.1993, у задоволенні позовних вимог відмовлено у зв`язку з пропуском однорічного строку позовної давності, передбаченого ст. 7 ЦК України.
При цьому, в рішенні зазначено, що суд, згідно досліджених доказів, знаходить, що відомості стосовно ОСОБА_1 , які містяться в поданні від 17.11.1993, не відповідають дійсності і викладені неправдиво.
06.02.2017 ОСОБА_1 звернувся до Міністра оборони України з проханням вилучити з його особової справи оригінал подання від 17.11.1993 Головного управління кадрів Міністерства оборони України з посиланням на рішення Військового суду Київського гарнізону від 29.09.1999 та ч. 5 ст. 277 ЦК України.
Листами від 12.04.2017 та від 04.01.2018 позивача повідомлено про відсутність в його особовій справі вказаного подання та про відмову в задоволенні його відповідних позовних вимог рішенням Військового суду Київського гарнізону від 29.09.1999.
У лютому 2018 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з цим позовом, посилаючись на рішення Військового суду Київського гарнізону від 29.09.1999, ч. 5 ст. 277 ЦК України.
Як встановлено судом, у рішенні Військового суду Київського гарнізону від 29.09.1999 зазначено про пропущення позивачем станом на 1999 рік однорічного строку позовної давності, що стало підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
Станом на дату звернення позивача до Окружного адміністративного суду міста Києва у лютому 2018 року, строк звернення до суду щодо правовідносин, які виникли у 1993 році, очевидно є пропущеним.
При чому, строк звернення до суду в даному випадку розпочався саме у 1993 році, після того, як позивач ознайомився зі змістом подання від 17.11.1993.
Щодо посилання позивача на лист Міноборони від 04.01.2018 на його звернення, суд зазначає, що останній не надає підстав для поновлення строку звернення до суду з цим позовом, адже початок перебігу строку звернення до суду визначається моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
В заяві також зазначалось, що позивачем постійно ініціювались чисельні звернення до низки органів державної влади, що дає підстави вважати про обізнаність позивача про порушення його прав підчас здійснення зазначених звернень. 
Правова позиція Верховного Суду є сталою у цьому питанні, де суд зазначає, що початок перебігу строку звернення до суду визначається моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. У випадку триваючого правопорушення відлік починається з першого факту невиконання (ненарахування, невиплати, відмови у вчиненні дії), а не з дати отримання відповіді на звернення чи скаргу.
Верховний Суд підкреслює, що інше тлумачення призводило б до порушення принципу правової визначеності та можливості безпідставного подовження строків звернення до суду.
Відповідь органу не визначає початку перебігу строку звернення до суду, оскільки такий строк обчислюється з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Лист чи відмова органу лише підтверджує або спростовує обставину, але не створює її та не може вважатися відправною точкою для відліку строку.
В свою чергу, будь яких доказів щодо наявності об`єктивно непереборних або істотних обставин, що перешкоджали або унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк після ознайомлення зі спірним поданням, позивачем не надано.
За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення без розгляду позовної заяви на підставі ч. 3 ст. 123 КАС України.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи. 
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя О.В.Епель

суддя В.В.Файдюк