Справа №949/1541/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2026 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді: Оборонової І.В.,
за участю секретаря: Волкодав А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» адвокат Тараненко Артем Ігорович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 247572958 від 04 квітня 2021 року у розмірі 14 068,15 грн. Одночасно просить стягнути з відповідачки судові витрати з оплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі — первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 (надалі — відповідачка) було укладено кредитний договір № 247572958, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. та зобов`язалася повернути отримані кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов`язання у строки та на умовах, визначених зазначеним договором. Вказаний кредитний договір укладено в електронній формі шляхом приєднання відповідачки до умов публічної оферти первісного кредитора та підписано нею із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Перед укладенням договору відповідачка самостійно заповнила заявку на отримання грошових коштів у кредит, у якій зазначила свої персональні дані, реквізити банківської картки та підтвердила ознайомлення і згоду з істотними умовами кредитування.
Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином та в повному обсязі, що підтверджується фактом перерахування відповідачці кредитних коштів у передбаченому договором розмірі шляхом безготівкового перерахування на банківську картку, зазначену відповідачкою у заявці на отримання грошових коштів у кредит.
У подальшому, на підставі договорів факторингу, право грошової вимоги за вказаним кредитним договором неодноразово відступалося, а саме: від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», надалі до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а в подальшому — до ТОВ «Юніт Капітал», яке набуло статусу нового кредитора та, відповідно, права грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним зобов`язанням у повному обсязі.
У позовній заяві представник позивача просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. 
До початку розгляду справи від відповідачки надійшла заява про поновлення строку на подання відзиву. Також подано відзив на позовну заяву, у якому вона зазначає, що за кредитним договором № 247572958 від 04 квітня 2021 року їй було надано кредитні кошти у сумі 10 000,00 грн., з яких станом на 30 травня 2021 року сплачено 5 772,64 грн., у зв`язку з чим залишок тіла кредиту складає 4 227,36 грн. Також вказує, що реквізити для оплати були змінені без належного та завчасного повідомлення її про це, у зв`язку з чим оплата здійснювалася на інший рахунок. Крім того, зазначає, що 25 серпня 2021 року право вимоги за кредитним договором було відступлено ТОВ «Таліон Плюс», однак у червні–липні 2022 року вона перебувала за кордоном, у зв`язку з чим не мала можливості отримувати телефонні дзвінки. Після отримання інформації про суму заборгованості та реквізити для оплати заборгованість була сплачена, однак довідка про закриття кредитного договору їй надана не була. Надалі право вимоги 31 серпня 2023 року перейшло до ТОВ «Онлайн Фінанс», а 04 червня 2025 року — до ТОВ «Юніт Капітал». Поданий позивачем розрахунок заборгованості, не враховує здійснену нею сплату 5 772,64 грн, у зв`язку з чим основний борг визначено неправильно, а саме — у розмірі 7 734,13 грн. замість фактичного залишку 4 227,36 грн. Також у розрахунку нараховано штрафні санкції та проценти у сумі 6 334,02 грн., а також інфляційні втрати і три відсотки річних, що є неспівмірним із наслідками порушення зобов`язання. Також вказує, що останні платежі за кредитним договором здійснювалися у 2021 році, тоді як позов подано до суду у червні 2025 року, у зв`язку з чим вважає, що строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, сплив. Посилаючись на положення ст.267 ЦК України, відповідачка заявила про застосування наслідків спливу строку позовної давності та просить суд відмовити у задоволенні позову.
Вирішуючи питання щодо поновлення строку на подання відзиву, суд враховує наявність об`єктивних причин, зазначених відповідачкою, які унеможливили своєчасне подання відзиву та слугують підставою для поновлення пропущеного строку. Відтак судом поновлено строк на подання відзиву, а його зміст враховується судом під час розгляду даної справи. 
До початку розгляду справи від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він просить відзив відповідачки залишити без задоволення, а позовні вимоги — задовольнити у повному обсязі. У відповіді на відзив зазначає, що доводи відповідачки щодо спливу строку позовної давності є безпідставними, оскільки перебіг позовної давності було зупинено на період дії воєнного стану відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Також позивач посилається на Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та практику Верховного Суду, відповідно до якої строк позовної давності продовжується на весь період дії воєнного стану. Крім того зазначає, що штрафні санкції, про які зазначала відповідачка, до стягнення не заявляються, а позовні вимоги складаються виключно із заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом, нарахованих відповідно до умов кредитного договору та положень статей 1048 і 625 ЦК України. Нарахування відсотків здійснювалося у межах погоджених сторонами умов договору, а порядок зарахування платежів відповідає умовам кредитного договору. Також звертає увагу, що відповідачка не заперечує факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та ознайомлення з його умовами, а сам кредитний договір є чинним і недійсним у встановленому законом порядку не визнавався. З огляду на викладене просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідачки суму заборгованості і судові витрати.
Крім того, до початку розгляду справи від відповідачки до суду надійшла заява, у якій вона просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги не визнає та просить суд врахувати поданий нею відзив на позовну заяву.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Судом встановлено, що 04 квітня 2021 року між первісним кредитором — ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 247572958 (далі — кредитний договір).
Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору, первісний кредитор зобов`язався надати відповідачці грошові кошти (кредит) у сумі 10 000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а відповідачка зобов`язалася повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, визначених кредитним договором, його додатками та Правилами надання грошових коштів у позику.
Згідно з пунктом 1.2 кредитного договору, кредит надається строком на 98 календарних днів з дати отримання кредиту відповідачкою.
Відповідно до пункту 1.4.1 кредитного договору, користування кредитними коштами є платним, а у межах встановленого строку проценти за користування кредитом нараховуються щоденно за дисконтною процентною ставкою 237,25 % річних, що становить 0,65 % від суми кредиту за кожен день користування.
Згідно з пунктами 1.5, 1.6 кредитного договору, відповідачка зобов`язана сплатити нараховані проценти та повернути основну суму кредиту не пізніше дати закінчення строку кредитування, а також має право на дострокове повернення кредиту з оплатою процентів за фактичний період користування коштами.
Відповідно до пунктів 1.7, 1.8 кредитного договору, у разі користування кредитом після закінчення встановленого строку проценти нараховуються за базовою процентною ставкою 474,50 % річних, що становить 1,30 % від суми кредиту за кожен день фактичного користування кредитними коштами до моменту їх повного повернення.
Згідно з пунктом 2.1.1.5 кредитного договору, первісний кредитор має право відступати право грошової вимоги за кредитним договором третім особам, у тому числі шляхом укладення договору факторингу, без отримання додаткової згоди позичальника.
Відповідно до пунктів 4.4, 4.15 кредитного договору, кредитний договір укладено у формі електронного документа та підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.
Таким чином, умови кредитного договору № 247572958 від 04 квітня 2021 року містять усі істотні умови кредитного зобов`язання, зокрема щодо предмета договору, суми кредиту, платності користування кредитними коштами, порядку та строків виконання зобов`язань, відповідальності сторін, електронної форми договору та права відступлення права грошової вимоги, що свідчить про належне укладення договору та його обов`язковість для сторін.
Разом з тим, суд враховує, що відповідачка у відзиві не заперечує факту укладення кредитного договору, його електронної форми, отримання кредитних коштів, а також не заявляє вимог про визнання договору недійсним або нікчемним, що узгоджується з презумпцією правомірності правочину, встановленою статтею 204 Цивільного кодексу України.
Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов кредитного договору № 247572958 від 04 квітня 2021 року первісним кредитором — ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» — 04 квітня 2021 року було здійснено переказ кредитних коштів відповідачці ОСОБА_1 у сумі 10 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 04 квітня 2021 року, відповідно до якого кошти перераховано шляхом безготівкового зарахування на платіжну картку відповідачки № 4731-21XX-XXXX-2778. Крім того, з наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки та виписки по рахунку вбачається, що 04 квітня 2021 року на зазначену платіжну картку відповідачки було зараховано грошові кошти у сумі 10 000,00 грн. з призначенням платежу «Зарахування переказу». 
Зазначені документи є первинними документами фінансового обліку та відповідно до вимог законодавства підтверджують реальність здійснення фінансової операції, належне виконання первісним кредитором свого обов`язку щодо надання кредитних коштів, а також відповідають вимогам статей 76, 77 ЦПК України та є належними і допустимими доказами факту надання та отримання кредитних коштів.
Оцінюючи докази у їх сукупності та взаємному зв`язку з іншими матеріалами справи, суд дійшов висновку, що первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів, факт отримання відповідачкою кредитних коштів є доведеним та документально підтвердженим, тоді як відповідачка умови кредитного договору виконала неналежним чином і допустила порушення строків виконання грошових зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору.
Як вбачається з поданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на дату звернення до суду за відповідачкою обліковується заборгованість у загальному розмірі 14 068,15 грн., яка складається з 7 734,13 грн. заборгованості за тілом кредиту та 6 334,02 грн. заборгованості за несплаченими процентами за користування кредитом.
Доводи відповідачки про часткову сплату кредиту у сумі 5 772,64 грн. не свідчать про належне виконання кредитного зобов`язання у повному обсязі та не підтверджують припинення такого зобов`язання. Відповідно до умов кредитного договору, а також положень статей 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, у повному обсязі та у строки, визначені договором. Сам факт здійснення окремих платежів не звільняє боржника від обов`язку повернути суму кредиту та сплатити проценти у повному обсязі.
При цьому судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору сплачені відповідачкою кошти зараховувалися у першу чергу в рахунок погашення нарахованих процентів, а вже після цього — в рахунок зменшення тіла кредиту. Такий порядок зарахування платежів прямо передбачений договором, не суперечить вимогам чинного законодавства та відповідачкою у встановленому законом порядку не оспорювався.
Посилання відповідачки на зміну реквізитів для оплати без її завчасного повідомлення суд визнає необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що зазначена обставина унеможливила виконання відповідачкою грошового зобов`язання або призвела до припинення кредитного зобов`язання. Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання або його невиконання з мотивів, не передбачених законом або договором, не допускається.
Доводи відповідачки про перебування за кордоном у червні–липні 2022 року та неможливість отримання телефонних дзвінків не мають правового значення для вирішення спору, оскільки такі обставини не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов`язання, не свідчать про припинення зобов`язання та не підтверджують факту належного виконання умов кредитного договору.
Відповідачкою не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували повне або часткове погашення кредитної заборгованості, припинення зобов`язання з інших передбачених законом підстав або надання довідки про закриття кредитного договору. Так само відповідачкою не подано доказів, які б спростовували факт отримання кредитних коштів чи підтверджували належне виконання зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі. Поданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачкою не спростований, альтернативного розрахунку суду не надано, а доказів неправильності визначення розміру заборгованості матеріали справи не містять, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав сумніватися у достовірності та обґрунтованості заявленої до стягнення суми.
Таким чином, встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, у передбачений договором строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі не повернула, внаслідок чого утворилася заборгованість, у зв`язку з чим між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути як наявна грошова вимога, строк платежу за якою настав, так і майбутня грошова вимога, що виникне в подальшому.
Судом встановлено, що право грошової вимоги за кредитним договором № 247572958 від 04 квітня 2021 року було послідовно відступлено за договорами факторингу від первісного кредитора — Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» — до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», надалі — до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Онлайн Фінанс», а згодом — до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», яке відповідно до реєстрів боржників та актів приймання-передачі набуло право вимоги до відповідачки у сумі 14 068,15 грн.
Оцінивши договори факторингу та інші письмові докази у їх сукупності й з урахуванням положень статей 512, 514, 1077, 1078 ЦК України, суд дійшов висновку, що відступлення права грошової вимоги здійснено належним чином, у зв`язку з чим ТОВ «Юніт Капітал» є належним кредитором у спірних правовідносинах та має право на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості з відповідачки.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
На підставі ст. 81, ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності таких обставин або добровільності їх визнання.
Відповідно до ст. 76, ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи у їх сукупності.
Правовідносини, що виникли між сторонами у зв`язку з укладенням спірного кредитного договору, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також іншими нормативно-правовими актами у сфері фінансових правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований у документах, у тому числі електронних, та підписаний сторонами у спосіб, визначений законом.
За змістом ст. 626, ст. 628 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а його зміст становлять погоджені сторонами умови та обов`язкові умови, визначені законом.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору та інші умови, щодо яких має бути досягнуто згоди сторін. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми.
Відповідно до ст. 526, ст. 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається (ст. 525 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти, а позичальник — повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій (електронній) формі.
Презумпція правомірності правочину, передбачена ст. 204 ЦК України, відповідачкою не спростована, кредитний договір є чинним та недійсним у судовому порядку не визнавався.
Розглядаючи заяву відповідачки про застосування строку позовної давності, суд надає таким доводам правову оцінку та дійшов висновку про їх безпідставність з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність — це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку шляхом звернення до суду.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка обґрунтовує заяву про сплив строку позовної давності тим, що останні платежі за кредитним договором № 247572958 від 04 квітня 2021 року здійснювалися у 2021 році, тоді як позовну заяву подано до суду у червні 2025 року.
Разом із тим такі доводи не враховують особливостей правового регулювання перебігу строків позовної давності у період дії карантину та воєнного стану, а також спеціальних приписів ЦК України, які діяли у відповідні періоди.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин, який неодноразово продовжувався.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності, визначені ст. 257, ст. 258, ст. 362, ст. 559, ст. 681, ст. 728, ст. 786, ст. 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України було відмінено карантин.
Таким чином, карантин на території України діяв безперервно з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року, упродовж якого перебіг строків позовної давності був продовжений у силу прямої вказівки закону.
Водночас Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжувалося та який діє дотепер.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено п. 19, згідно з яким у період дії воєнного стану перебіг строків позовної давності, визначених ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану.
Вказана норма мала імперативний характер, підлягала застосуванню судами незалежно від наявності чи відсутності відповідних заяв сторін та була спрямована на забезпечення реального доступу до правосуддя в умовах воєнного стану.
Разом із тим п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України діяв до 04 вересня 2025 року та був виключений на підставі Закону України № 4434-ІХ від 14 травня 2025 року.
Виключення зазначеної норми має правове значення виключно на майбутнє та не змінює правових наслідків її застосування у період дії, оскільки на момент звернення позивача до суду перебіг позовної давності вже був зупинений у силу закону.
Як встановлено судом, кредитний договір № 247572958 укладений між сторонами 04 квітня 2021 року, а порушення грошового зобов`язання мало місце після закінчення строку кредитування, визначеного умовами договору.
З урахуванням того, що з 12 березня 2020 року перебіг строків позовної давності був продовжений на період дії карантину, а з 24 лютого 2022 року — зупинений на період дії воєнного стану, трирічний строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог станом на дату звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до суду не сплив.
Таким чином, з огляду на приписи ч. 1 ст. 256, ч. 1 ст. 257, ч. 1 ст. 261, ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України, дію карантину з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року, положення п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, дію воєнного стану з 24 лютого 2022 року та п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до 04 вересня 2025 року, а також встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що строк позовної давності щодо вимог у даній справі не сплив та не є пропущеним.
У зв`язку з наведеним підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності, передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК України, відсутні.
Що стосується позовних вимог щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення та звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати на залучення експертів, спеціалістів, перекладачів, а також інші витрати, прямо передбачені процесуальним законом.
При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду мають бути надані належні та допустимі докази, зокрема договір про надання правничої допомоги, додаткові угоди до нього, акти прийому-передачі наданих послуг, а також документи, що підтверджують оплату гонорару або обов`язок його сплати. Зазначені витрати мають бути реальними, фактично понесеними або такими, що підлягають сплаті, та підтвердженими належними доказами.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України» (заява № 19336/04, пункт 269), при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат, тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, характеру спірних правовідносин та фінансового стану сторін.
19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду ухвалено додаткову постанову у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), у якій зазначено, що розмір гонорару адвоката визначається виключно за домовленістю між адвокатом та клієнтом, і суд не має повноважень втручатися у відповідні договірні правовідносини. Водночас суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами, зобов`язаний перевірити співмірність заявлених витрат із критеріями, визначеними цивільним процесуальним законодавством.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому розмір таких витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані такі витрати з розглядом справи, чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, поведінку сторін під час судового розгляду, у тому числі подання необґрунтованих заяв чи клопотань, а також дії сторін щодо досудового врегулювання спору.
Як вбачається з матеріалів справи, 05 червня 2025 року між адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01, відповідно до якого клієнт доручив, а адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання надавати правничу допомогу з метою захисту прав та законних інтересів клієнта, у тому числі шляхом підготовки процесуальних документів та представництва інтересів клієнта в судах. Надалі між сторонами укладено додаткову угоду, якою конкретизовано надання правничої допомоги у справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 247572958 від 04 квітня 2021 року.
Факт та обсяг наданих правничих послуг підтверджується Актом прийому-передачі наданих послуг від 25 червня 2025 року, відповідно до якого адвокатським бюро надано, а клієнтом прийнято правничу допомогу у вигляді складання позовної заяви, вивчення матеріалів справи, підготовки адвокатського запиту, підготовки та подання процесуальних клопотань. Загальна вартість наданих послуг згідно з актом становить 7 000,00 грн.
В матеріалах справи також наявні свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4956, видане на ім`я адвоката Тараненка Артема Ігоровича, а також довіреність, якою підтверджуються повноваження вказаного адвоката на представництво інтересів позивача у даній справі.
Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд бере до уваги характер спірних правовідносин, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відсутність складних фактичних та правових питань, а також наявність усталеної судової практики у спорах про стягнення заборгованості за кредитними договорами. З урахуванням принципів реальності, необхідності та розумності судових витрат, а також принципу співмірності, суд доходить висновку, що вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 3 000,00 грн.
Крім того, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. та судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 2, 15, 512, 514,525, 526, 530, 611, 612, 1050, 1054 1077, 1078 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 4, 13, 81, 133, 141, 247, 258–259, 263–265, 273, 280–284, 287–289, 354–355 Цивільного процесуального кодексу України, суд —

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 247572958 від 04 квітня 2021 року у загальному розмірі 14 068,15 грн. (чотирнадцять тисяч шістдесят вісім гривень 15 копійок), яка складається з: 7 734,13 грн. — заборгованості за тілом кредиту; 6 334,02 грн — заборгованості за процентами за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн (три тисячі гривень).
В задоволенні решти вимог — відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи, згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», місцезнаходження: вул. Рогнідинська, буд. 4, літера А, офіс 10, м. Київ, код ЄДРПОУ 43541163.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 06 грудня 2005 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області       Оборонова І.В.