ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 р. 	Справа № 520/4917/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., повний текст складено 30.09.25 по справі № 520/4917/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі ГУ ПФУ в м. Києві, пенсійний орган), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві, яка полягає в незарахуванні до стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1990 по 04.08.1996, до стажу за списком № 1 періодів з 20.11.1996 по 03.12.1996 – 13 днів, з 20.09.1998 по 31.05.2007 – 8 років 8 місяців 11 днів, з 16.10.2011 по 16.11.2011 – 1 місяць, з 14.10.2016 по 14.11.2016 – 1 місяць, з 01.04.2021 по 24.02.2022 – 11 місяців;
зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати до стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1990 по 04.08.1996, до стажу за списком № 1 періоди з 20.11.1996 по 03.12.1996 – 13 днів, з 20.09.1998 по 31.05.2007 – 8 років 8 місяців 11 днів, з 16.10.2011 по 16.11.2011 – 1 місяць, з 14.10.2016 по 14.11.2016 – 1 місяць, з 01.04.2021 по 24.02.2022 – 11 місяців, всього 9 років 9 місяців 24 дні та здійснити позивачу перерахунок пенсії з моменту призначення, тобто з 24.01.2023.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прийняте відповідачем рішення є протиправним та таким, що суперечить нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, тому підлягає скасуванню. Вказує, що позивачем до пенсійного органу надані всі необхідні документи, які підтверджують загальний та пільговий стаж роботи позивача: трудова книжка, уточнююча довідка про стаж за списком № 1. Окрім цього надані документи на підтвердження проведення атестації робочих місць, хоча відповідно до судової практики це не є обов`язковими документами для призначення пенсії. Також зазначає, що термін навчання жодним законодавчим актом не визначався. Так Закон УРСР «Про освіту» від 23.05.1991 № 1060-XII, який діяв на момент навчання позивача не містив такий термін.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено частково позовну заяву ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 13.07.2023 № 204750015788.
Зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.07.2023 про допризначення пенсії, зарахувавши до пільгового стажу позивача за списком № 1 періоди з 20.11.1996 по 03.12.1996 – 13 днів, з 20.09.1998 по 31.05.2007 – 8 років 8 місяців 11 днів, з 16.10.2011 по 16.11.2011 – 1 місяць, з 14.10.2016 по 14.11.2016 – 1 місяць, з 01.04.2021 по 24.02.2022 – 11 місяців; до страхового стажу період навчання з 01.09.1990 по 04.08.1996 згідно трудової книжки від 06.06.1996 серії НОМЕР_1 , з урахуванням висновків суду у даній справі.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ГУ ПФУ в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 968.96 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що Враховуючи вищезазначене та оскільки період навчання з 01.09.1990 по 05.03.1996 в Харківському державному університеті, складає 5 років, 6 місяців, 5 днів, що перевищує загальновизначений термін навчання, рекомендуємо надати уточнюючу довідку про період та про форму навчання в навчальному закладі. Отже, немає жодних підстав для визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії Головного управління.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 10.07.2023 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. 
Заяву позивача було направлено на розгляд за принципом екстериторіальності до ГУ ПФУ в м. Києві області.
Рішенням відповідач-1 від 13.07.2023 № 204750015788 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно трудової книжки від 06.06.1996 серії НОМЕР_1 відмовлено 
В обґрунтування рішення зазначено, що до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова 10.07.2023 звернувся гр. ОСОБА_1 із заявою № 3740 щодо допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами, а саме зміни страхового стажу до 01.01.2004 відповідно Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі- Закон України № 1058-IV) ОСОБА_1 перебуває на обліку в Київському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова та отримуєте пенсію за віком відповідно до Закону. Відповідно до пункту «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи до 01.01.2004 зараховується навчання за денною формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, в т.ч. навчання в семінарії, Духовній академії. Згідно з пунктом 5 Положення про освітньо-кваліфікаційні рівні (ступеневу освіту), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1998 № 65, зміст навчання - це науково-обгрунтований методичний та дидактичний навчальний матеріал, засвоєння якого забезпечує здобуття освіти і кваліфікації згідно з освітньо-кваліфікаційним рівнем. Водночас, статтею 53 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що студент (слухач) - це особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу і навчається за денною (очною), вечірньою або заочною, дистанційною формами навчання з метою здобуття певного освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів. Відповідно до пункту 8 Постанови № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів. Враховуючи вищезазначене та оскільки період навчання з 01.09.1990 по 05.03.1996 в Харківському державному університеті, складає 5 років, 6 місяців, 5 днів, що перевищує загальновизначений термін навчання, рекомендуємо надати уточнюючу довідку про період та про форму навчання в навчальному закладі.
У відповідь на відмову позивачем через особистий кабінет на веб-порталі ПФУ було подано клопотання про надання роз`яснення відмови. 
Листом ГУ ПФУ в Харківській області від 21.08.2023 № 22725-25610/Д-03/8-2000/23 повідомлено, що 05.04.2023 та 18.04.2023 позивач через відділ обслуговування громадян № 11 (сервісний центр) управління обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подавали звернення щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах. За результатами розгляду доданих до заяв документів ГУ ПФУ в Житомирській області 12.04.2023 та ГУ ПФУ в Івано-Франківській області 24.04.2023 були прийняті рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України № 1058-IV у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують пільговий характер роботи. 21.06.2023 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з питання призначення пенсії, надав у тому числі уточнюючу довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 11 від 06.06.2023, видану Національним науковим центром «Харківський фізико-технічний інститут», довідку про простої № 22, видану 20.06.2023р. відокремленим структурним науково-дослідним підрозділом ННЦ ХФТІ Інститутом фізики плазми, виписки з наказів про проведення атестації від 15.11.1993, 08.04.1999, 20.03.2009, 07.03.2014, 18.02.2019. Вказано, що виписку з наказу про проведення атестації у 2004 році, а також документ, що підтверджує незмінність умов праці у продовж п`яти років після 08.04.1999 до заяви про призначення пенсії від 21.06.2023 не додано. На підставі заяви від 21.06.2023 та доданих до неї документів було призначено пенсію за віком на пільгових умовах (робота за списком № 1) за Законом України № 1058-IV. 10.07.2023 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії, в якій просив перевірити правильність нарахування пенсії, до якої додали у тому числі виписку з наказу про проведення атестації від 09.04.2004. За результатами розгляду доданих до заяви документів ГУ ПФУ в м. Києві 13.07.2023 було прийняте рішення, в якому рекомендовано надати уточнюючу довідку про період та форму навчання в навчальному закладі, оскільки період навчання з 01.09.1990 по 05.03.1996 в Харківському державному університеті складає 5 років 6 місяців 5 днів, що перевищує загальновизначений термін навчання. При цьому періоди роботи на пільгових умовах не переглядалися у зв`язку з тим, що на момент розгляду заяви перевірка відповідності первинних документів змісту довідки, що підтверджує пільговий характер роботи, наданої для призначення пенсії, не проведена. Необхідність проведення зустрічної перевірки викликана у тому числі тим, що довідка про простої № 22 від 20.06.2023 містить суперечливу інформацію, а саме: час, що позивач не працював у 2022 році становить 22 дні з вини підприємства, у 2023 році кількість робочих днів дорівнює кількості фактично відпрацьованих днів, простої відсутні. В той же час в тексті довідки зазначено, що за періоди роботи 01.03.2022-31.03.2023 при п`ятиденному робочому тижні позивач знаходився у простої. Згідно примітки з 01.03.2022 працівникам ІФП ННЦ ХФТІ встановлено режим простою у зв`язку з військовим станом. З урахуванням вищезазначеного питання зарахування до стажу роботи на пільгових умовах періодів, не врахованих при призначенні пенсії, можливо буде вирішити за результатами перевірки відповідності первинних документів змісту наданих для призначення пенсії документів, що підтверджують пільговий характер роботи.
Позивач не погоджуючись бездіяльністю ГУ ПФУ в м. Києві, яка полягає в незарахуванні до стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1990 по 04.08.1996, до стажу за списком № 1 періодів з 20.11.1996 по 03.12.1996, з 20.09.1998 по 31.05.2007, з 16.10.2011 по 16.11.2011, з 14.10.2016 по 14.11.2016, з 01.04.2021 по 24.02.2022, звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Судом встановлено, що позивачу належить трудова книжка від 02.08.1990 серії НОМЕР_2 , яка, крім іншого, подавалась відповідачу для розгляду питання про призначення пенсії. Автентичність записів трудової книжки відповідачами не оспорюється. Вказана трудова книжки містить усі належним чином внесені записи про роботу позивача у спірному періоді. Такі записи не містять ні виправлень/підтирань, ні інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності. період навчання, зокрема, у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання, або довідками про тривалістьнавчання внавчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів. Також, судом зазначено, що згідно з трудовою книжкою від 06.06.1996 НОМЕР_1 , позивач в період з 01.09.1990 по 05.03.1996 навчався в Харківському державному інституті. Позивачем надана архівна довідка від 28.08.2023 № 0111-21-385, якою уточнено періоди навчання. Беручи до уваги той факт, що записи прізвища, ім`я та по - батькові, які зроблені у архівній довідці співпадають з прізвищем, ім`ям та по-батькові позивача у трудовій книжці та у паспорті громадянина України, суд дійшов висновку, що відмовляючи у зарахуванні періоду навчання позивача до страхового стажу, відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення. Підсумовуючи викладене, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 13.07.2023 № 204750015788 прийнято без урахування всіх обставин, що мають значення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в даному випадку належним захистом прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.07.2023 про допризначення пенсії, зарахувавши до пільгового стажу позивача за списком № 1 періоди з 20.11.1996 по 03.12.1996 – 13 днів, з 20.09.1998 по 31.05.2007 – 8 років 8 місяців 11 днів, з 16.10.2011 по 16.11.2011 – 1 місяць, з 14.10.2016 по 14.11.2016 – 1 місяць, з 01.04.2021 по 24.02.2022 – 11 місяців; до страхового стажу період навчання з 01.09.1990 по 04.08.1996 згідно трудової книжки від 06.06.1996 серії НОМЕР_1 , з урахуванням висновків суду у даній справі.
Погоджуючись з висновками викладеними судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі – Закон України № 1058-IV).
Частиною 1 ст. 24 Закону України № 1058-ІV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058-ІV).
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України № 1058-ІV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Частиною 3 ст. 44 Закону України № 1058-ІV визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Частиною 1 ст. 114 Закону України № 1058-ІV передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до пункту 2 п.п.1 статті 114 Закону України № 1058-ІV працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, однак, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
За позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Як вбачається з наданої до суду трудової книжки НОМЕР_3 , позивач з 01.09.1990 по 28.02.1996 навчання в Харківському державному університеті; з 06.06.1996 працював у Національному науковому центрі «Харківський фізико-технічний інститут» на посадах : молодший науковий співробітник, науковий співробітник, старший науковий співробітник та начальник лабораторії. 
Згідно відомостей з пенсійної справи в особистому кабінеті про зараховані періоди до стажу позивача до роботи за писком № 1 не зараховані такі періоди: з 20.11.1996 по 03.12.1996 р – 13 днів; з 20.09.1998 по 31.05.2007 р. – 8 років 8 місяців 11 днів; з 16.10.2011 по 16.11.2011 р. – 1 місяць; з 14.10.2016 по 14.11.2016 – 1 місяць; з 01.04.2021 по 24.02.2022 – 11 місяців та період навчання з 01.09.1990 по 04.08.1996.
Стосовно доводів відповідача про наявність перерви в атестації робочих місць, суд зауважує, що особою, відповідальною за проведення атестації робочих місць та належне складення документів про підтвердження її проведення є роботодавець, внаслідок чого найманий працівник не може нести відповідальність за неналежне оформлення документів про проведення атестації робочих місць.
Відповідно до п. 1 і 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, атестація проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому; основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Пунктом 4 зазначеного Порядку встановлено, що атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Згідно із п.6 Порядку № 442, атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Відповідно до п.4.1 Порядку № 383, при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.
Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Суд зазначає, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.
За висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у пункті 60 постанови від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Отже, відсутність належним чином оформлених документів про проведення атестації робочих місць, не є підставою для відмови у зарахуванні окремих періодів трудової діяльності з метою пільгового обчислення стажу роботи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що позивачем до пенсійного органу надавались накази Національного наукового центру «Харківський фізико-технічний інститут» про результати атестації робочих місць від 15.11.1993 № 99, від 08.04.1999 № 90, від 18.02.2019 № 79, від 09.04.2004 № 105, від 20.03.2009 № 92, від 07.03.2017 № 113.
Також, позивачем надано до суду довідку роз`яснення Національного наукового центру «Харківський фізико-технічний інститут» № 8 від 07.09.2023 відповідно до якої ОСОБА_1 працює в Національному науковому центрі «Харківський фізико-технічний інститут» з 06.06.1996 (наказ № 482 від 06.06.96 р.) на цей час на посадах молодшого наукового співробітника, наукового співробітника, старшого наукового співробітника та начальника лабораторії. В довідці про простої від 20.06.2023 № 22 вказано, що він не працював 22 дні (за березень 2022 рік) з вини підприємства. Відповідно до наказу від 28.02.2022 № 1вн та у зв`язку з введенням Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні воєнного стану, відсутністю організаційних і технічних умов для виконання роботи, з метою збереження життя і здоров`я працівників ННЦ ХФТІ, згідно з розпорядженням Президії ПАН України від 24.02.2022 № 143 «Про роботу установ, організацій і підприємств ПАП України в умовах воєнною стану в Україні» та керуючись ст. ст. 34, 113 КЗпП України, працівникам НПЦ ХФТІ було встановлено з 01.03.2022 режим простою з оплатою 2/3 посадового окладу/тарифної ставки та визнати, що виконання робіт призупинено з незалежних від ННЦ ХФТІ та працівників причин. Під час простою працівники звільняються від обов`язку бути присутніми на роботі. У вказаному наказі від 28.02.2022 № 1вн) пунктом 4 передбачена можливість встановлення з 01.04.2022 дистанційного режиму роботи із застосуванням електронних засобів та інформаційно-комунікаційних технологій для окремих категорій працівників ННЦ ХФТІ та відокремлених підрозділів ННЦ ХФТІ. Керівники структурних підрозділів щомісячно до 25 числа поточного місяця надають перелік працівників, які отримують завдання на дистанційну роботу для видання наказу. Відповідно до цих наказів ОСОБА_1 з 01.04.2022 працює в режимі дистанційної роботи, тому і у довідці про простої від 20.06.2023 № 22 за період з 01.04.202 по 31.05.2023 кількість робочих днів дорівнює кількості фактично відпрацьованих днів.
Щодо незарахування до страхового стажу позивача період навчання в Харківському державному університеті з 01.09.1990 по 05.03.1996, з посиланням на те, що період навчання складає 5 років, 6 місяців, 5 днів, що перевищує загальновизначений термін навчання, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону України № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Водночас, згідно з пунктом 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалістьнавчання внавчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Отже, період навчання, зокрема, у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання, або довідками про тривалістьнавчання внавчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Як встановлено матеріалами справи, згідно з трудовою книжкою від 06.06.1996 серії НОМЕР_1 , позивач в період з 01.09.1990 по 04.08.1996 навчався в Харківському державному інституті. 
Позивачем надана архівна довідка Харківського Національного Університету ім. В.Н. Каразіна від 28.08.2023 № 0111-21-385, відповідно до якої ОСОБА_1 з 01.09.1990 (наказ № 0210-05/001 від 30.07.1990) зарахований студентом першого курсу денного відділення фізико-технічного факультету за спеціальністю «нові галузі фізики» Харківського державного університету імені О. М. Горького (ХДУ). Згідно з наказом № 0210-05/270 від 04.08.1996 закінчив університет. Підстава видачі (архівні документи): Фонд 15. О. с. ДРЕВАЛЯ М. Б. За описом випускників денного відділення ХДУ 1996, од. зб. № 3821.
Беручи до уваги той факт, що записи прізвища, ім`я та по - батькові, які зроблені у архівній довідці співпадають з прізвищем, ім`ям та по-батькові позивача у трудовій книжці та у паспорті громадянина України, суд дійшов висновку, що відмовляючи у зарахуванні періоду навчання позивача до страхового стажу, відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення.
Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ГУ ПФУ м. Києві безпідставно не зарахувало до страхового стажу позивача спірний період навчання з 01.09.1990 по 04.08.1996.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 13.07.2023 № 204750015788. 
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.07.2023 про допризначення пенсії, зарахувавши до пільгового стажу позивача за списком № 1 періоди з 20.11.1996 по 03.12.1996 – 13 днів, з 20.09.1998 по 31.05.2007 – 8 років 8 місяців 11 днів, з 16.10.2011 по 16.11.2011 – 1 місяць, з 14.10.2016 по 14.11.2016 – 1 місяць, з 01.04.2021 по 24.02.2022 – 11 місяців; до страхового стажу період навчання з 01.09.1990 по 04.08.1996 згідно трудової книжки від 06.06.1996 серії НОМЕР_1 , з урахуванням висновків суду у даній справі.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в м. Києві про скасування судового рішення в частині, якою судом відмовлено в задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , оскільки апеляційна скарга в цій частині не вмотивована та не містить доводів щодо неправомірності рішення суду першої інстанції. Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржено. 
На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 по справі № 520/4917/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко   І.С. Чалий