КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м. Кропивницький Справа № 640/25693/20
провадження № 2-іс/340/343/25 

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Притули К.М. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СВІТ-БУД ЛТД" (вул. Привокзальна, 1-А, м. Шостка, Сумська область, 41100, ЄДРПОУ 41089394) до Київської митниці Держмитслужби (бульвар Вацлава Гавела, буд. 8-А, м. Київ, 03124, ЄДРПОУ 43337359) про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості, 

ВСТАНОВИВ:
ТОВ "СВІТ-БУД ЛТД" (далі – позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської митниці Держмитслужби (далі – відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 07.09.2020 року №100320/2020/000178/2. 
В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішення митного органу про коригування митної вартості товарів є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки митна вартість задекларованих товарів була визначена ним за основним методом – за ціною договору (контракту) відповідно до вимог Митного кодексу України. Позивач стверджує, що ним було подано повний пакет документів, які підтверджують заявлену митну вартість, а підстави для сумнівів у її достовірності у митного органу були відсутні. На думку позивача, відповідач безпідставно відмовився від застосування першого методу визначення митної вартості та здійснив її коригування з порушенням вимог митного законодавства.
Представник відповідача з такими доводами позивача не погодився, подав суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки рішення про коригування митної вартості товарів було прийнято у межах наданих повноважень та з дотриманням вимог Митного кодексу України. Зазначив, що подані позивачем документи містили розбіжності та не давали можливості підтвердити заявлену митну вартість за основним методом, у зв`язку з чим митний орган правомірно перейшов до застосування інших методів її визначення. На думку відповідача, оскаржуване рішення є обґрунтованим та законним, а доводи позивача не спростовують правомірності дій митного органу (а.с.69-76).
Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій не погодився з аргументами відповідача та просив суд позов задовольнити (а.с.113-117).
Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.10.2020 відкрито провадження, адміністративну справу було призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.66).
Далі, на виконання положень Закону України від 13.12.2022 №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду", у відповідності з Порядком передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженим наказом ДСА України №399 від 16.09.2024, справу передано на розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду.
18.03.2025 справа надійшла до Кіровоградського окружного адміністративного суду та ухвалою судді від 16.04.2025 справу прийнято до провадження. Розгляд справи здійснюється суддею Притулою К.М. одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.120-121, 124).
Дослідивши подані документи та матеріали, судом встановлено таке. 
Як убачається з матеріалів справи, з метою митного оформлення товарів, ввезених на митну територію України в режимі імпорту на виконання зовнішньоекономічного контракту від 22.05.2019 року № 34-SВ, укладеного між ТОВ "СВІТ-БУД ЛТД" та компанією XINHUA ELEKTRICAL CO. LTD OF GUANGDONG (Китай), позивачем 07.09.2020 року до Київської митниці Держмитслужби подано електронну митну декларацію №UA100320/2020/627092.
У зазначеній митній декларації митна вартість товарів була визначена позивачем за основним методом – за ціною договору, відповідно до статті 58 Митного кодексу України. 
Матеріалами справи підтверджено, що разом з митною декларацією позивачем подано пакет документів, зокрема:
рахунок-фактуру (проформа-інвойс) від 09.06.2020 №XHUKR 200610;
коносамент від 18.07.2020 №00120071360;
автотранспортну накладну від 04.09.2020 №9462;
декларацію про походження товару від 09.06.2020 №XHUKR 200610;
банківський платіжний документ від 27.08.2020;
довідку про транспортні витрати від 28.08.2020 №584;
прайс-лист виробника від 01.06.2020;
висновок про вартісні характеристики товару від 07.09.2020 №113/129-1;
доповнення до контракту від 09.06.2020 №1;
зовнішньоекономічний контракт від 22.05.2019 №34-SВ;
копію митної декларації країни відправлення від 17.07.2020 №515820200580148415.
07.09.2020 року митним органом сформовано електронне повідомлення № 458655 про витребування додаткових документів, у якому вказано про наявність розбіжностей у поданих декларантом документах та запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості. 
У відповідь на повідомлення позивачем 07.09.2020 подано заяву з поясненнями щодо неможливості подання витребуваних документів з огляду на їх необов`язковість відповідно до статті 53 Митного кодексу України, а також заявлено клопотання про випуск товару у вільний обіг відповідно до частини сьомої статті 55 МК України із наданням гарантій.
Не зважаючи на подані документи та пояснення, 07.09.2020 року прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №100320/2020/000178/2, яким митну вартість товарів було визначено за резервним (шостим) методом із використанням інформації митної декларації від 11.06.2020 №UA500130/2020/220059.
У зв`язку з прийняттям зазначеного рішення митним органом також оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації №UA100320/2020/00260. 
З метою недопущення зупинення господарської діяльності позивач скористався правом, передбаченим частиною 7 статті 55 Митного кодексу України, та здійснив митне оформлення товару за митною декларацією від 07.09.2020 №UA100320/2020/627143, сплативши різницю митних платежів у сумі 82352,96 грн.
Незгода позивача з рішенням про коригування митної вартості зумовила його звернення до суду з даним позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного. 
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до частини 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Так, засади державної митної справи, зокрема процедури митного контролю та митного оформлення товарів, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі – МК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Частиною першою статті 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (частина шоста статті 257 МК України).
Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частинами першою та другою статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Частиною четвертою статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).
Статтею 53 МК України визначено вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Частиною п`ятою цієї статті прямо заборонено вимагати від декларанта будь-які інші документи, крім передбачених зазначеною нормою.
Відповідно до статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною договору (контракту), а кожний наступний (другорядний) метод застосовується лише у разі неможливості визначення митної вартості за попереднім методом. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом.
Частинами другою та третьою статті 58 МК України визначено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. 
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина перша статті 54 МК України). 
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 
2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 
3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 
4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 
5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 
6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю (частина п`ята статті 54 МК України).
Частиною сьомою статті 54 МК України встановлено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
З аналізу наведених норм Митного кодексу України вбачається, що митний орган має право здійснювати контроль правильності визначення митної вартості товарів, однак перехід від основного методу визначення митної вартості до другорядних можливий виключно за наявності належно доведених обставин, які унеможливлюють застосування методу за ціною договору.
Суд зазначає, що позивачем разом з МД від 07.09.2020 року № UA100320/2020/627092 подано документи, перелік яких відповідає вимогам частини другої статті 53 Митного кодексу України, зокрема: зовнішньоекономічний контракт, інвойс, транспортні документи, документи про вартість перевезення та банківський платіжний документ про часткову оплату товару. Подані документи містять відомості про ціну товару, його кількісні та якісні характеристики, умови поставки та дозволяють ідентифікувати товар, перевірити числові значення складових митної вартості. 
Посилання митного органу на відсутність документального підтвердження здійснення 20-відсоткової попередньої оплати товару відповідно до пункту 3.1 контракту від 22.05.2019 №34-SV не може бути підставою для сумніву у достовірності митної вартості, оскільки згідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України банківські платіжні документи подаються лише у разі, якщо рахунок фактично сплачено, при цьому норми митного законодавства не встановлюють обов`язку декларанта підтверджувати повну або часткову оплату товару як умову застосування основного методу визначення митної вартості товарів. Водночас, порядок і строки розрахунків за зовнішньоекономічним договором є предметом цивільно-правових та господарських відносин між сторонами контракту і не є складовою митної вартості, якщо такі умови не впливають на ціну, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товар. 
Як убачається з матеріалів справи, позивач до митного оформлення надав банківський платіжний документ від 27.08.2020 року із зазначенням призначення платежу з посиланням на інвойси від 19.05.2020 року № XHUKR 200520 та від 09.06.2020 року № XHUKR 200610, що свідчить про здійснення часткової оплати вартості товару. Факт часткової, а не повної попередньої оплати не спростовує заявлену митну вартість, оскільки Митний кодекс України не пов`язує можливість застосування першого методу визначення митної вартості з повнотою виконання платіжних зобов`язань за контрактом. Таким чином, зауваження відповідача щодо пункту 3.1 контракту фактично стосуються виконання договірних зобов`язань між сторонами та не підтверджують недостовірність числових значень митної вартості товару. 
Критично оцінюються судом і доводи відповідача стосовно неналежності та "сумнівної автентичності" прайс-листа виробника від 01.06.2020 року, оскільки частина друга статті 53 Митного кодексу України не містить вимог до обов`язкової форми, структури чи переліку реквізитів прайс-листа, так само як і не встановлює обов`язковості подання такого документа для підтвердження митної вартості. Прайс-лист має інформаційний, довідковий характер і не визначає ціну конкретної поставки, яка підтверджується рахунком-фактурою (інвойсом). Узгодженість відомостей, зазначених у прайс-листі, з даними інвойсу не свідчить про їх недостовірність, а навпаки підтверджує погодженість комерційних умов між продавцем і покупцем. Посилання митного органу на "загальноприйняту світову практику" є оціночним судженням, не підтвердженим жодною нормою Митного кодексу України чи іншого нормативно-правового акта, і не може слугувати правовою підставою для сумніву у заявленій митній вартості. 
Безпідставними є також твердження відповідача про відсутність належних документів на підтвердження транспортних витрат, оскільки відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України такими документами є транспортні (перевізні) документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано довідку про транспортні витрати від 28.08.2020 року № 584, видану ПП "Транскарго", коносамент від 18.07.2020 року № G0120071360 та договір транспортного експедирування від 15.06.2017 року № 06/17-2017. У сукупності такі документи дають можливість ідентифікувати конкретну партію товару, маршрут перевезення, контейнер та вартість доставки товару до митного кордону України. Факт залучення ФОП ОСОБА_1 до виконання внутрішнього перевезення не впливає на митну вартість товару, оскільки такі послуги надавалися після перетину митного кордону України та відповідно до статті 58 Митного кодексу України не включаються до митної вартості. Крім того, умовами договору транспортного експедирування передбачено право експедитора залучати третіх осіб для виконання зобов`язань без укладення окремих договорів між декларантом і такими особами. За умов відстрочення оплати транспортних послуг наявність платіжних документів на момент подання митної декларації не є обов`язковою, а довідка перевізника є достатнім документом для підтвердження числового значення транспортних витрат.
Оцінюючи посилання відповідача на використання інформації з цінової бази ЄАІС ДФС України та митної декларації від 11.06.2020 року № UA500130/2020/220059, суд зазначає, що зазначена інформація має довідковий характер та не може бути самостійною підставою для коригування митної вартості. 
Використання митним органом даних ЄАІС ДФС без належного доведення ідентичності умов поставки, комерційного рівня, кількісних та якісних характеристик товару, а також без спростування документально підтвердженої ціни конкретної зовнішньоекономічної операції суперечить вимогам статей 57-59 Митного кодексу України. Сам по собі факт наявності в інформаційних базах митних органів даних про інший рівень митної вартості ідентичних або подібних товарів не є достатнім доказом недостовірності заявленої декларантом митної вартості та не звільняє митний орган від обов`язку доведення неможливості застосування основного методу її визначення.
Суд також звертає увагу, що ненадання декларантом інших запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару саме за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. 
Даний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 року по справі №1140/3242/18. 
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідач безпідставно відмовився від застосування методу визначення митної вартості за ціною договору та неправомірно застосував другорядний метод визначення митної вартості з використанням даних ЄАІС ДФС України, що призвело до протиправного коригування митної вартості товарів за рішенням від 07.09.2020 року №100320/2020/000178/2.
Підсумовуючи вищевказане, позов підлягає задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне.
Згідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 2102,00 грн (а.с.62), який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, 

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов – задовольнити. 
Визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA100320/2020/000178/2 від 07.09.2020 року.
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СВІТ-БУД ЛТД" (ЄДРПОУ 41089394) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (ЄДРПОУ 43337359) судовий збір в сумі 2102,00 грн.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА