ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2502/26 Справа № 197/346/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Геря О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 197/346/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сахончик Ольга Олександрівна, на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року, яке ухвалено суддеюГерею О.Г.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 31 жовтня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (надалі - ТОВ «Брайт Інвестмент») звернулося до суду з позвоом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 16.09.2019 між АТ «ОТП Банк» та відповідачем було укладено Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк»_СARD №0325/980/1235554/19. 
24.03.2023 між АТ «ОТП Банк» та позивачем було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 
У зв`язку з тим, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за вказаним вище договором, позивач просив суд стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 58 443,77 грн та понесені судові витрати.
Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» заборгованість за Заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №0325/980/1235554/19 в розмірі 58 443 грн 77 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 500 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сахончик О.О., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, застосуватвши позовну давність до всіх вимог позивача по Договору договір №0325/980/1235554/19 від 16 вересня 2019 року. Також, просить стягнути з позивача ТОВ «Брайт Інвестмент» на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4542,00 грн. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що, відповідно до Заяви-анкети про надання банківських послуг, укладеної між відповідачем та АТ «ОТП БАНК» від 16.09.2019, загальна сума наданого споживчого кредиту становила – 30 000,00 грн., про що зазначено позивачем у позовній заяві. Будь-яке збільшення ліміту кредитної лінії відсутне, та, з огляду на належну сплату заборгованості за кредитом по червень 2020 року, заявлена позивачем до стянення сума є необгрунтованою.
Наполягає на тому, що відповідач не укладав жодних договорів із ТОВ «Брайт Інвестмент», а, відтак, у нього перед позивачем не було жодних зобов`язань, згода відповідача на передачу третім особам його персональних даних відсутня, як і відсутні повідомлення про правонаступництво, що свідчить про відсутність у позивача права вимоги за кредитним договором від 16.09.2019.
Останній платіж за кредитом відповідачем зроблено у червні 2020 року, але вимога про сплату заборгованості датована лютим 2025 року, тобто, через 4 року та 8 місяців з моменту, коли кредитор довідався про порушення свого права, у зв?язку з чим наявні підстави для застсоування наслідків пропуску трирічної позовної давності та відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.
Крім того, враховуючи предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг (однотипність (стандарт)), а також засад розумності, справедливості, співмірності та розумності судових витрат, відповідач вважає що стягнення на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» 8500,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною зі складністю справи та обсягом правової допомоги, наданою позивачу, а тому позовні вимоги в цій частині є недоведеними та також не підлягають задоволенню. На переконання відповідача, що адвокатам ТОВ «Брайт Інвестмент» виконано роботи, які зводяться виключно до заміни прізвища боржника, суми та періоду надання кредитних коштів у написанні позову, а тому не потрібно багато часу на складання позову, та і складність справи є мінімальною.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ТОВ «Брайт Інвестмент» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На виконання вимог ч. 1 ст. 134, ч. 1 ст. 137 та ст. 175 ЦПК України, зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (апеляційний розгляд), який складає 5 000,00 гривень.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16 вересня 2019 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір №0325/980/1235554/19, який складається із Заяви-Анкети, Правил користування карткою, Інформаційного листка, Тарифів Банку/Тарифним пакетом приватного банківського обслуговування, що розміщені на офіційному сайті Банку. Шляхом підписання Заяви-Анкети клієнт підтвердив, що: 1) Банк надав в письмовій формі та в повному обсязі інформацію передбачену законодавством, що захищає права споживачів; 2) Клієнта перед укладанням Договору ознайомлено з інформацією, визначеною Паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання Кредиту із порівнянням різних пропозицій Банку з метою обґрунтованого рішення щодо укладання Договору та отримання кредиту на сприятливих для клієнта умовах; 3) з Договором, Правилами, Інформаційним листком, Тарифами Банку/ Тарифним пакетом приватного банківського обслуговування, що розміщені на офіційному сайті Банку, ознайомлений та згодний, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати; 4) отримав свій примірник Заяви-Анкети, Інформаційний листок (у разі оформлення Кредиту та іншу документацію, на розсуд Банку, яка необхідна для користування банківськими послугами.
За умовами Договору банк відкрив відповідачу рахунок із встановленою кредитною лінією.
Відповідно до Заяви-Анкети, за користування кредитом Банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Тарифами Банку та Інформаційним листком. 
На дату укладення Заяви-Анкети, розмір процентної ставки становить 5% на місяць, розмір процентної ставки впродовж пільговового періоду становить 0,01% річних.
24 березня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір факторингу №24/03/23, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А. В., зареєстровано в реєстрі за №265. За цим договором Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від Боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами (п.1.3 Договору факторингу).
Згідно з витягом з додатку №1 до вищезазначеного договору факторингу, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №0325/980/1235554/19 від 16 вересня 2019 року.
Відповідно до розрахунку, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором перед первісним кредитором на момент передачі права вимоги становить 58 443,77 грн.
Задовольняючи позовні вимоги  ТОВ «Брайт Інвестмент» про стягнення заборгованості за Кредитним договором №0325/980/1235554/19 від 16 вересня 2019 року, суд першої інстанції виходив з факту отримання позичальником ОСОБА_1 кредитних коштів та неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором позичальником в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування й права позивача, яка правонаступника кредитора АТ «ОТП Банк», згідно Договору факторингу №24/03/23 від 24 березня 2023 року, вимагати від відповідача повернення заборгованості за кредитним договором. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В силу ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, 16 вересня 2019 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір №0325/980/1235554/19, за умовами якого позичальник просив надати йому кредитні кошти, з врахуванням встановлених банком денних лімітів у розмірі 50 000 грн., у зв?язку з чим колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що загальна сума наданого споживчого кредиту становила – 30 000,00 грн. і будь-яке збільшення ліміту кредитної лінії відсутне.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, у результаті чого утворилась заборгованість у розмірі пред`явленої до стягнення суми.
Апеляційним судом відхиляються, як необґрунтовані, доводи апеляційної скарги щодо недоведеності розміру заборгованості за кредитом.
Так, відповідач, в обґрунтування своїх заперечень та доводів щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції, наголошуючи на відсутності доказів наявності заборгованості за отриманими ним коштами, які за умовами договорів переховувались в безготівковій формі на платіжну банківську картку, не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту погашення ним заборгованості у повному обсязі, враховуючи, що ТОВ «Брайт Інвестмент» не є первісним кредитором та не є банківською установою.
У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Отже, в даному випадку надано достатні докази на підтвердження порушення відповідачем умов кредитних договорів та наявності у відповідача відповідного розміру заборгованості, при цьому доказів належного виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 на користь первісного кредитора АТ «ОТП Банк» матеріали справи не містять.
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
24 березня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір факторингу №24/03/23, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А. В., зареєстровано в реєстрі за №265. За цим договором Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від Боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами (п.1.3 Договору факторингу).
Згідно з витягом з додатку №1 до вищезазначеного договору факторингу, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №0325/980/1235554/19 від 16 вересня 2019 року.
Відповідно до розрахунку, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором перед первісним кредитором на момент передачі права вимоги становить 58 443,77 грн., що узгоджується із звітом по рахунку позичальника, долученого до матеріалів справи (а.с. 29 – 41).
Отже, наявним в матеріалах справи договором факторингу, витягом з реєстру боржників і прав вимог, які належно засвідчені, підтверджується перехід права вимоги до позивача та спростовуються твердження відповідача про те, що позивач не набув права вимоги до нього.
Слід зазначити, що згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.
Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.
Тобто, ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло право грошової вимоги до відповідача за наведеним вище договором, й доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.
При цьому, відповідачем належних та допустимих доказів виконання зобов`язань, ні перед первісними кредиторами, ні перед позивачем, не надано, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач умови кредитного договоріу не виконує, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість, яка правомірно стягнута судом першої інстанції на користь нового кредитора - ТОВ «Брайт Інвестмент».
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, у зв?язку із пропуском позивачем ТОВ «Брайт Інвестмент» строків позовної давності для звернення позивача до суду з даним позовом.
Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 530-ІХ від 17 березня 2020 року введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються настрок дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Зазначені зміні вступили в силу з 02 квітня 2020 року.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» від 11 березня 2020 року № 211 в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який діяв до 30 червня 2023 року.
Таким чином, строк позовної давності було продовжено на період дії карантину.
Крім того, відповідно до п. 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
У зв`язку з викладеним, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30 березня 2020 № 540-IX, тобто з 02 квітня 2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні.
Позивач ТОВ «Брайт Інвестмент», звернувшись до суду із позовом у квітні 2025 року, просить стягнути із відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, яка виникла за період 17 веерсня 2019 року по 24 березня 2023 року у розмірі 58 443,77 грн, таким чином, розрахунок заборгованості здійснений у межах строку позовної давності.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених відповідачем ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сахончик Ольга Олександрівна, - залишити без задоволення.
Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2026 року.

Головуючий: 

Судді: