ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/834/26 Справа № 184/958/23 	  	Головуючий у першій інстанції:  Томаш В. І. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого -    Красвітної Т.П., 
суддів:     Городничої В.С., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря   Шаповалової О.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_1 на рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області у складі судді Томаша В.І. від 29 липня 2025 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди в порядку регресу,- 

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2023 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 16.10.2020 між ПрАТ«Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 було укладено поліс (договір) №АР/8942913 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю транспортного засобу марки «Кіа Sorento», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сплатити страхові відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам. 03 травня 2021 року за участю транспортного засобу марки «Кіа Sorento», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_2 , сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пасажир цього транспортного засобу ОСОБА_4 загинув, а пасажир ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Відповідно до страхового акту №ОЦ/040/000/21/0019 потерпілому (представникам та/або спадкоємцям ОСОБА_4 ) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 15000 грн, а згідно страхового акту №ОЦ/040/000/21/0020 - потерпілому (представникам та/або спадкоємцям ОСОБА_4 ) було виплачено страхове відшкодування в розмірі 185000,00 грн. Також, відповідно до страхового акту №ОЦ/040/000/21/0031, потерпілому ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 240000,00 грн. Таким чином, Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» виплачено потерпілим страхове відшкодування за полісом №АР/8942913 від 16 жовтня 2020 року на загальну суму 440000,00 грн. Водночас, як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні №12021040000000348 від 03.05.2021 року, відповідач на час скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди керував забезпеченим автомобілем «KIA», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », в стані алкогольного сп`яніння. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача страхове відшкодування в сумі 440000,00 грн за завдані збитки в порядку регресу. 
Рішенням Покровського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог. 
Із апеляційною скаргою на вказане вище рішення звернувся також ОСОБА_1 , у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позову. ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення безпосередньо стосується його прав та законних інтересів, оскільки він одержав від позивача страхове відшкодування, вважає вказані дії позивача законними; залишення оскаржуваного рішення без змін негативно позначиться на праві ОСОБА_1 щодо отримання грошових коштів від страхової компанії у зв"язку з одержанням тяжких тілесних ушкоджень.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 16.10.2020 між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів (поліс №АР/8942913) строком дії до 16.10.2021 включно, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю транспортного засобу марки «Кіа Sorento», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сплатити страхові відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам з лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 130000,00 грн, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 260000,00 грн, розмір франшизи - 0,0 грн (а.с. 104, 230 т.1). 
03 травня 2021 року водій ОСОБА_2 (відповідач), керуючи автомобілем марки «Кіа Sorento», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (0,27‰), рухаючись по вул. партизанській у м. Покров Дніпропетровської області в напрямку вул. Чехова, на заокругленні проїзної частини ліворуч, не впорався з керуванням, виїхав на узбіччя, де допустив зіткнення з електроопорою та деревом. В результаті вказаної ДТП пасажир цього транспортного засобу ОСОБА_4 загинув, а пасажир ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження (а.с. 19-22, 25 т.1). 
За вказаним вище фактом 03.05.2021 у ЄРДР було зареєстроване кримінальне провадження за №12021040000000348 від 03.05.2021 року з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченою ч. 2 ст.286 КК України (а.с. 25 т.1). 
Відповідно до страхового акту №ОЦ/040/000/21/0019 та копії платіжної інструкції №17574 від 18.08.2021 на суму 15000,00 грн, потерпілому (представникам та/або спадкоємцям ОСОБА_4 ) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 15000,00 грн, з яких 12580,00 грн - витрати на поховання, 10473,00 грн - моральна шкода (а.с. 46, 47 т.1); а згідно страхового акту №ОЦ/040/000/21/0020 - 185000,00 грн (виплата утриманцям - 216000,00 грн, моральна шкода - 20947,00 грн), що також підтверджується копією платіжної інструкції №17603 від 19.08.2021 на суму 85000,00 грн, копією платіжної інструкції №17573 від 18.08.2021 на суму 100000,00 грн (а.с. 41, 42, 43 т.1). 
Також, відповідно до страхового акту №ОЦ/040/000/21/0031, потерпілому ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 240000,00 грн, з яких 33800,00 грн - витрати на лікування потерпілого, 216000,00 грн - стійка втрата непрацездатності (1 група інвалідності) - 216000,00 грн, моральна шкода - 12490,00 грн, що також підтверджується копією платіжного доручення №22075 від 21.12.2021 на суму 240000,00 грн (а.с. 32, 33 т.1). 
Відповідачу пред`явлене обвинувачення з правовою кваліфікацією наведених вище дій ОСОБА_2 за частиною 3 статті 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого та заподіяли тяжке тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. 
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, у провадженні Покровського міського суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження (справа №184/1291/21)за №12021040000000348 від 03.05.2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України. 
Також установлено, що ОСОБА_3 , як власниця автомобіля «Кіа Sorento», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 26 листопада 2020 року видала довіреність терміном до 26.11.2021 року, що посвідчена приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Левковичем С.М. за реєстровим 3499, якою уповноважила, зокрема, відповідача, представляти її інтереси з питань володіння, користування, експлуатації та розпорядження вказаним автомобілем (а.с. 202, 221 т.1). 
Ухвалами Покровського міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2024 року та від 03 квітня 2025 року за клопотанням відповідача призначалась у справі судова почеркознавча експертиза, на вирішення якої ставились наступні питання: 
1) чи придатний підпис для дослідження з метою ідентифікації особи виконавця у Полісі № АР/894213 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України) від 16 жовтня 2020 року?
2) чи виконаний підписи від імені ОСОБА_3 саме ОСОБА_3 на Полісі № АР/894213 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України) від 16 жовтня 2020 року? (а.с. 228-229 т.1). 
Відповідно до листа Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №5306/05-14/13-25 від 18.06.2025, 28.04.2025 поштою на адресу було направлено клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи, а саме: вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_3 (за 2017 - 2020 роки) та скоригувати питання поставлене на вирішення експерту. Станом на 13.06.2025 за інформацією з сайту Судова влада України, справу призначено до розгляду на 29.07.2025 на 10:00 год. Таким чином, у встановлений п. 1.1 та п. 4.10 Інструкції термін клопотання судового експерта (від 24.04.2025 № 3477/05-14/13-25) про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи не виконано. Враховуючи вищевикладене, повідомлено про неможливість надання висновку судового експерта у цивільній справі №184/958/23 (а.с. 2 т.2). 
Допитана 29 липня 2025 року місцевим судом в якості свідка ОСОБА_3 підтвердила факт надання їй для огляду адвокатом Гуцалом П.С. фото полісу №АР/8942913 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів від 16 жовтня 2020 року; зазначила, що її підпис на вказаному полісі відсутній. ОСОБА_3 звертала увагу, що здійснювала дії для укладення відповідної страховки на автомобіль марки «Кіа Sorento», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у вересні 2020 року (точна дата не вказана), пам`ятає, що в цей день ОСОБА_3 здійснила оплату за відповідне страхування, проте, у представника страхової компанії не працював інтернет, тому ії, ОСОБА_5 , надали документи про страхування через певний проміжок часу, ці документи нею не підписувались, а просто були забрані в представника страхової компанії. 
Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За положеннями статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). 
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди.
Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц. 
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України). 
Ураховуючи те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та відсутність вироку суду, що набрав законної сили, не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, колегія дійшла висновку, що ДТП, яка сталася 03 травня 2021 року за участю транспортного засобу «Кіа Sorento», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , і внаслідок якої загинув пасажир цього транспортного засобу ОСОБА_4 , а пасажир ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження, є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілого та завданням шкоди здоров`ю іншого потерпілого. 
Такий висновок узгоджується із правовими висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, викладеними у постановах від 14 січня 2019 року, справа №751/8121/17 (провадження №61-39326св18), від 30 жовтня 2019 року, справа №323/2127/16-ц (провадження №61-33689св18). 
Відповідно до страхового акту №ОЦ/040/000/21/0019 та копії платіжної інструкції №17574 від 18.08.2021 на суму 15000,00 грн, потерпілому (представникам та/або спадкоємцям ОСОБА_4 ) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 15000,00 грн, з яких 12580,00 грн - витрати на поховання, 10473,00 грн - моральна шкода (а.с. 46, 47 т.1); а згідно страхового акту №ОЦ/040/000/21/0020 - 185000,00 грн (виплата утриманцям - 216000,00 грн, моральна шкода - 20947,00 грн), що також підтверджується копією платіжної інструкції №17603 від 19.08.2021 на суму 85000,00 грн, копією платіжної інструкції №17573 від 18.08.2021 на суму 100000,00 грн (а.с. 41, 42, 43 т.1).
Також, відповідно до страхового акту №ОЦ/040/000/21/0031, потерпілому ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 240000,00 грн, з яких 33800,00 грн - витрати на лікування потерпілого, 216000,00 грн - стійка втрата непрацездатності (1 група інвалідності) - 216000,00 грн, моральна шкода - 12490,00 грн, що також підтверджується копією платіжного доручення №22075 від 21.12.2021 на суму 240000,00 грн (а.с. 32, 33 т.1). 
За змістом частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. 
Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. 
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. 
Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. 
Судом установлено, що у момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03 травня 2021 року, водій автомобіля «Кіа Sorento», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння (0,27‰). 
Згідно підпункту "а" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Крім того, у п.п. 72-74 постанови від 22 жовтня 2020 року у справі №910/18279/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду при перегляду аналогічної вимоги МТСБУ про стягнення шкоди в порядку регресу у контексті тлумачення статті 1191 ЦК України та ст. Статті 38 Закону України "Прообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" надав таке визначення поняття регресу. 
Регресом (з лат. "regressus" - зворотній рух) є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою (див. Пункти 44-46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №910/2603/17).
Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. 
Таким чином, якщо відповідач не оспорив розмір чи підстави страхової виплати, то він за вищевказаним змістом поняття регресу після сплати страхового відшкодування позивачем у даному випадку може спростовувати лише цей факт та розмір здійсненного платежу. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги встановлену наявність шкоди життю та здоров`ю потерпілих пасажирів у ДТП; встановивши протиправну дію заподіювача шкоди та наявність причинного зв`язку між протиправною дією та завданою шкодою; встановивши факт керування відповідачем у момент ДТП 03 травня 2021 року автомобілем «Кіа Sorento», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача у порядку регресу 440000,00 грн, які були виплачені страховиком потерпілим за завдану шкоду, заподіяну життю і здоров`ю. 
Колегія звертає увагу, що відповідач не заперечував факту перебування у момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння та не заперечував факту виплати страховою компанією грошових коштів потерпілим особам, у зв`язку зі смертю пасажира ОСОБА_4 та завдання тяжких тілесних ушкоджень пасажиру ОСОБА_1 . 
Щодо заперечень відповідачем позовних вимог з посиланням не неукладеність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів (поліс №АР/8942913) від 16.10.2020 між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 , суд зазначає наступне. 
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). 
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). 
Належних та допустимих доказів неукладеності, тобто непідписання попередньою власницею автомобіля ОСОБА_3 полісу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» №АР/8942913 від 16.10.2020 суду не представлено; клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколами судових засідань. 
Ухвалами місцевого суду від 07 серпня 2024 року та від 03 квітня 2025 року призначалась у справі відповідна судова почеркознавча експертиза, однак, яка не була проведена через невиконання клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи (вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_3 за 2017 - 2020 роки), що підтверджується листом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №5306/05-14/13-25 від 18.06.2025. 
У матеріалах справи наявний оригінал полісу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» №АР/8942913 від 16.10.2020, укладення якого не спростоване. 
Згідно пояснень представника позивача в судовому засіданні апеляційного суду, поліс ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» №АР/8942913 від 16.10.2020 був також зареєстрований у Централізованій базі даних МТСБУ. 
Показання одного свідка ОСОБА_3 (сторони вказаного вище договору) про відсутність її підпису на полісі не є належним та достатнім доказом на спростування факту укладення договору. 
Крім того, допитана місцевим судом в якості свідка ОСОБА_3 підтвердила, що здійснювала дії для укладення відповідної страховки на автомобіль марки «Кіа Sorento», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у вересні 2020 року (точна дата не вказана), пам`ятає, що в цей день ОСОБА_3 здійснила оплату за відповідне страхування, проте, у представника страхової компанії не працював інтернет, тому документи про страхування їй надали через певний проміжок часу, ці документи нею не підписувались, а просто були забрані в представника страхової компанії. 
Тобто, ОСОБА_3 визнала факт вчинення нею дій (волевиявлення) щодо укладення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів (поліс №АР/8942913) від 16.10.2020, факт оплати вартості страхування та отримання відповідних документів від страхової компанії. Доказів відмови ОСОБА_3 від договору в односторонньому порядку після його укладення, звернення нею до правоохоронних органів з приводу підробки документів, оспорення договору, тощо, суду не представлено. 
Наявність зареєстрованого у ЄРДР кримінального провадження №12024046360000082 від 11.03.2024 за заявою відповідача щодо можливої підробки страхового полісу №АР/8942913 від 16.10.2020 не свідчить про недійсність, нікчемність чи неукладеність вказаного правочину (а.с. 199 т.1). 
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив; грунтуючись на припущенні зробив безпідставний висновок про неукладення страхового полісу, - тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог. 
За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого останнім судового збору при поданні позовної заяви у розмірі (6600,00 грн) та апеляційної скарги (9900,00 грн) у загальному розмірі 16500 (шістнадцять тисяч п`ятсот) грн 00 коп. 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
З огляду на вищевикладене, апеляційні скарги підлягають задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити. 
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (код ЄДРПОУ 20602681) грошові кошти у розмірі 440000 (чотириста сорок тисяч) грн 00 коп.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (код ЄДРПОУ 20602681) судові витрати у розмірі 16500 (шістнадцять тисяч п`ятсот) грн 00 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 
Повний текст постанови складено 09 лютого 2026 року. 

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

Л.П. Никифоряк