ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/32638/20 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Навітас Інжинірінг" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Навітас Інжинірінг» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07 жовтня 2020 року №0864040410.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки прийняте без належного дослідження фактичних обставин справи і без урахування того, що податкові зобов`язання за періоди, що підлягали перевірці, були сплачені позивачем в повному обсязі. Відтак, на переконання позивача, відсутній будь-який податковий борг перед державним бюджетом, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 07 жовтня 2020 року №0864040410 в частині нарахованої суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства у розмірі 6 853,90 грн та застосування штрафних санкцій у сумі 1 370,78 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи ТОВ «НАВІТАС ІНЖИНІРІНГ» не спростовують висновків контролюючого органу в частині несвоєчасної сплати (перерахунку) узгоджених сум грошового зобов`язання з податку на прибуток, визначених в податкових деклараціях від 01.03.2019 року №9311206017, від 09.08.2019 року №9175734039, від 10.05.2019 року №9094941822, від 11.11.2019 року №9264444096 та від 09.08.2019 року №9175734039. Відтак, на переконання суду, ГУ ДПС у м. Києві правомірно прийнято податкове повідомлення - рішення від 07 жовтня 2020 року №0864040410 в частині порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства у розмірі 205 260,80 грн та про застосування штрафу у розмірі 20% у сумі 41 052,16 грн, а в іншій частині є протиправним.
Відповідач з таким рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу. Просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду 08 липня 2025 року в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ТОВ «Навітас Інжиніринг».
Свої вимоги мотивує тим, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України. Станом на дату відкриття провадження (ухвала від 18 березня 2020 року у справі №640/6244/20) сума податкового зобов`язання була узгоджена та підлягала сплаті. У зв`язку з несвоєчасною сплатою грошового зобов`язання контролюючим органом застосовано штрафну (фінансову) санкцію передбачену ст.126 ПКУ у розмірі 20% погашеної суми податкового боргу. Апелянт наголошує на тому, що ним правомірно винесено ППР від 07 жовтня 2020 року №0864040410 в частині донарахування ТОВ «Навітас Інжиніринг» штрафу за платежем податок на прибуток у розмірі 1 370,78 грн, виконавши обов`язок визначений ст.19 Конституції України та законами України.
Також апелянт просить здійснювати розгляд апеляційної скарги за участі представника ГУ ДПС у м. Києві.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року та від 22 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд даної справи в порядку письмового провадження.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Щодо клопотання апелянта про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.
Частинами 2 та 3 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
У той же час, згідно частин 1-3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини 4 статті 12, частини 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
У той же час, спірні правовідносини не відносяться до категорії справ, передбачених частиною 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.
Як вбачається з поданого клопотання відповідача, в такому не наведено доводів, які б свідчили про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання або посилань на обставини, які можливо встановити лише у такий спосіб.
Дослідивши клопотання апелянта, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, тощо, беручи до уваги пункт 20 частини 1 статті 4 та частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку, що дана справа є справою незначної складності, а характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають її розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому у задоволенні зазначеного клопотання необхідно відмовити.
Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до фактичних обставин справи, Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі підпункту 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, згідно порядку встановленого статтею 76 та пункту 86.2 ст. 86 ПК України, проведено камеральну перевірку своєчасності сплати (перерахування) суми зобов`язання по податку на прибуток.
За результатами проведеної перевірки контролюючим органом було складено акт від 01.07.2020 року № 002775/26-15-04-10/39337473.
Перевіркою встанволено, що ТОВ «Навітас Інжинірінг» на порушення вимог п. 57.1, п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, несвоєчасно сплачено (перераховано) узгоджену суму грошового зобов`язання з податку на прибуток, визначену в податкових деклараціях та податковому повідомленні-рішенні з затримкою понад 30 календарних днів (за затримку на 252, 200, 182, 108, 91, 70 днів) (дані щодо погашення сум податкового боргу та інформація щодо несвоєчасної сплати, кількості днів порушення та застосованих штрафних санкцій наведено в акті камеральної перевірки та розрахунку штрафних санкцій).
За результатами розгляду матеріалів перевірки, ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.10.2020 року № 0864040410 щодо порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства у розмірі 212 114,70 грн та про застосування штрафу у розмірі 20% у сумі 42 422,94 грн.
Не погоджуючись з вищевказаними висновками контролюючого органу, на підставі яких були прийняте спірне податкове повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.
Керуючись пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Підпунктом 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО, даних Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Згідно із п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Кодексу, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 36.1 статті 36 Кодексу визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом.
Відповідно до п. 36.5 статті 36 Кодексу, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених Кодексом або законами з питань митної справи.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.
Суму податкового зобов`язання, визначену у митній декларації, платник податків зобов`язаний сплатити до/або на день подання митної декларації.
Якщо граничний строк сплати податкового зобов`язання припадає на вихідний або святковий день, останнім днем сплати податкового зобов`язання вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.
У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження (пункт 57.3 ст. 57 ПК України).
Відповідно до пункту 87.9 статті 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.
Відповідальність за порушення термінів сплати грошового зобов`язання, на дату перевірки, визначена статтею 126 ПКУ, в якій було зазначено що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
У межах спірних правовідносин перевіркою встановлено, що позивачем несвоєчасно сплачено (перераховано) узгоджену суму грошового зобов`язання з податку на прибуток, визначену в податкових деклараціях від 01 березня 2019 року №9311206017, від 09 серпня 2019 року №9175734039, від 10 травня 2019 року №9094941822, від 11 листопада 2019 року №9264444096, від 09 серпня 2019 року №9175734039 та в податковому повідомленні-рішення від 02 грудня 2019 року №0339600410.
Судом встановлено, що сума грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 6 853,90 грн, визначена в податковому повідомленні-рішення від 02 грудня 2019 року №0339600410 є не узгодженою, оскільки, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, Донецьким окружним адміністративним судом 20 травня 2025 року у межах справи №640/6244/20 винесено ухвалу про прийняття до провадження адміністративної справи №640/6244/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Навітас Інжинірінг» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02 грудня 2019 року №0339600410.
Абзацом четвертим пункту 56.18 ст. 56 ПК України визначено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Отже, за загальним правилом узгодженими, у випадку звернення платника податків до суду, вважаються грошові зобов`язання з дня набрання рішенням законної сили.
Станом на 08 липня 2025 року судом першої інстанції встановлено відсутність судового рішення, що набрало законної сили у справі №640/6244/20, предметом розгляду якого є оскарження податкового повідомлення-рішення від 02 грудня 2019 року №0339600410, що вказує про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення від 07 жовтня 2020 року № 0864040410 в частині штрафних санкцій у розмірі 1 370,78 грн (20% від 6 853,90 грн - суми грошового зобов`язання, визначеного ППР від 02.12.2019 №0339600410).
Надалі, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року у справі №640/6244/20 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 02 грудня 2019 року № 0339600410.
За змістом Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422, який був чинним до 05 квітня 2021 року, а так само Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12 січня 2021 року № 5, який набрав чинності 5 квітня 2021 року, інтегрована картка платника призначена для оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу. Метою такого обліку є забезпечення користувачів повною, достовірною та неупередженою інформацією щодо стану розрахунків платників з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування для прийняття оптимальних управлінських рішень. До ІКП вноситься в тому числі інформація щодо початку/продовження адміністративного або судового оскарження податкового повідомлення-рішення, під час якої нарахована сума податків вважається неузгодженою, а в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо її виключення. Також до ІКП вноситься інформація про результати адміністративного або судового оскарження податкового повідомлення-рішення і встановлено порядок дій контролюючого органу в залежності від результату відповідного оскарження.
Таким чином, станом на 07 жовтня 2020 року податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 02 грудня 2019 року № 0339600410 було неузгодженими в силу приписів пункту 56.18 статті 56 ПК України.
Водночас, підлягають відхиленню доводи апелянта про те, що на дату граничної сплати грошового зобов`язання податкове повідомлення-рішення від 02 грудня 2019 року №0339600410 не оскаржувалась до ДПС України та у контролюючого органу була відсутня інформація щодо судового оскарження даного ППР, позаяк контролюючий орган було повідомлено як про подання адміністративного позову до суду, так і про відкриття провадження у вищенаведеній справі. Наведене, зокрема, вбачається з ухвали Окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі №640/6244/20 про задоволення клопотання Головного управління ДПС у м. Києві від 08 квітня 2020 року про продовження процесуального строку для подання відзиву на позов у зв`язку із введенням на території України карантину.
За наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Згідно з приписами частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. 
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення. 
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач В.Ю. Ключкович 

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан