ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 р. 	Справа № 480/10298/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.03.2025, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 18.03.25 по справі № 480/10298/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі – відповідач 1, ГУ ПФУ в Сумській області), в якій просив:
-визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Сумській області №056650008639 від 28.05.2024 щодо відмови в призначенні йому пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі-Закон №1058-ІV) , зобов`язавши ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати йому до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 01.08.2020 по 27.07.2021, до страхового стажу - періоду роботи з 10.01.1998 по 21.03.2000, та призначити і виплачувати йому пенсію згідно з п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV з 02.04.2023 (дати подання заяви про призначення пенсії).
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 було залучено до участі у справі №480/10298/24 в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі-відповідач 2, ГУ ПФУ в Донецькій області, апелянт).
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 позовну заяву задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Сумській області № 056650008639 від 28.05.2024 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-ІV.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах період роботи з 01.08.2020 по 27.07.2021, до страхового стажу - періоду роботи з 10.01.1998 по 21.03.2000 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.04.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах і прийняти рішення по вказаній заяві відповідно до чинного законодавства, з урахуванням висновків суду.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Сумській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1211,20 гривень. 
У задоволенні інших вимог – відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.02.2024 у справі №200/5833/23 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Сумській області №056650008639 від 10.04.2023 щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку; зобов`язано ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 02.04.2023 з урахуванням висновків суду про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 10.05.1994 по 13.05.1995 та наявність у позивача страхового та пільгового стажу для призначення пенсії відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV. ГУ ПФУ в Сумській області було повторно розглянуто заяву про призначення пенсії на пільгових умовах від 02.04.2023 та рішенням №056650008639 від 28.05.2024 відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, що дає право на пенсію відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-ІV. Таким чином, рішення суду було виконано ГУ ПФУ в Сумській області в межах покладених судом зобов`язань.
Щодо зобов`язання судом першої інстанції зарахувати до страхового стажу періоду роботи з 10.01.1998 по 21.03.2000 апелянт зазначив, що ОСОБА_1 неодноразово звертався засобами веб-порталу електронних послуг до Пенсійного фонду України із заявами від 14.07.2023, від 03.08.2023, від 22.08.2023 про призначення пенсії незалежно від віку відповідно до частини 3 статті 114 Закону №1058-IV. Пенсійні справи опрацьовувались та перевірялися за принципом екстериторіальності спеціалістами Пенсійного фонду України.
За результатами розгляду заяв ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058- IV від 14.07.2023 та від 03.08.2023 приймалися рішення про відмову в призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу на підземних роботах 10 років, а саме: рішення від 21.07.2023 прийняте ГУ ПФУ в Донецькій області та від 11.08.2023 прийняте ГУ ПФУ в Кіровоградській області відповідно. Саме в цих рішеннях вказано про підстави не зарахування періоду роботи з 10.01.1998 по 21.03.2000. За наведених обставин, відсутні правові підстави для зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати спірний період роботи, оскільки, по-перше, заяву від 02.04.2023 було розглянуто ГУ ПФУ в Сумській області, по-друге, рішення про відмову у зарахуванні спірного періоду роботу було прийнято ГУ ПФУ в Донецькій області 21.07.2023, яке позивачем не оскаржувалось.
Апелянт зазначив, що Україна Законом України від 10.01.2002 № 2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» приєдналась до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року (далі – Конвенція 1961 року). Конвенція 1961 року застосовується у відносинах з державами, що не висловили заперечень проти їх приєднання до Конвенції 1961 року. Державами-учасницями Конвенції 1961 року є також Російська Федерація та Республіка Білорусь. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції 1961 року єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Тобто документи, видані на території Російської Федерації приймаються в Україні за умови проставлення апостиля компетентним органом. 
З 01.01.2023 Російською Федерацією та з 19.06.2023 Україною припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому, на думку апелянта, на осіб, які працювали в Російській Федерації після 01.01.1992, не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні пенсії російського стажу та заробітку.
Таким чином, у Головного управління відсутні підстави для зарахування періоду роботи з 10.01.1998 по 21.03.2000.
Щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах період роботи з 01.08.2020 по 27.07.2021, апелянт зазначив, що судом першої інстанції визнано протиправним рішення ГУ ПФУ в Сумській області № 056650008639 від 28.05.2024 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-ІV. Звернув увагу, що матеріалами справи не підтверджено дій або бездіяльності ГУ ПФУ в Донецькій області щодо не зарахування періоду роботи з 01.08.2020 по 27.07.2021, рішення з цього приводу ГУ ПФУ в Донецькій області не приймалось. Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для покладання зобов`язань на ГУ ПФУ в Донецькій області.
Апелянт зазначив, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року, з яких були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду в межах установленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу). Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.
У зв`язку з тим, що на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії (02.04.2023) за період з 01.08.2020 по 27.07.2021 не сплачено внески до Пенсійного фонду України, у Головного управління відсутні правові підстави для врахування зазначеного періоду роботи до пільгового стажу, а також для врахування заробітку за цей період. Враховуючи вищезазначене, рішення ГУ ПФУ в Сумській області № 056650008639 від 28.05.2024, на думку апелянта, прийнято правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства, через що не підлягає скасуванню. 
Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ГУ ПФУ в Донецькій області та залишити без змін рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.03.2025. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та відповідно до ст.308 КАС України в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
02 квітня 2023 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV.
Заяву позивача було розглянуто за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Сумській області.
10 квітня 2023 року ГУ ПФУ в Сумській області на підставі заяви та наданих документів винесено рішення № 056650008639 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV. У рішенні зазначено, що вік ОСОБА_1 становить 50 років 0 місяців 10 днів , його страховий стаж становить 31 рік 2 місяці 12 днів, з них на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України – 9 років 8 місяців 29 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи: 
- з 10.05.1994 по 13.05.1995, оскільки дата прийняття на роботу не відповідає даті наказу про прийняття на роботу;
- з 10.01.1998 по 21.03.2001, оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружбі Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Пенсії громадян, які проживали/працювали на території Російської Федерації, призначаються на умовах, визначених Законом №1058-ІV. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року 
За цим рішенням відповідача 1 до пільгового стажу ОСОБА_1 зараховано всі періоди роботи. За наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV відсутнє. Право на призначення пенсії за віком відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV ОСОБА_1 матиме при досягненні 51 року, тобто з 23.03.2024. За умови надання відповідних документів право на пенсію буде переглянуто.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.02.2024 у справі № 200/5833/23, яке набрало законної сили 22.03.2024, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Сумській області № 056650008639 від 10.04.2023 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку; зобов`язано ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 02.04.2023 з урахуванням висновків суду про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 10.05.1994 по 13.05.1995 та наявність у позивача страхового та пільгового стажу для призначення пенсії відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV.
28 травня 2024 року ГУ ПФУ в Сумській області було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 02.04.2023 та рішенням № 056650008639 йому відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, що дає право на пенсію за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-ІV. За цим рішенням страховий стаж особи - 31 рік 9 місяців 16 днів, з них на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України - 9 років 0 місяців 3 дні.
Відповідно до наданих документів до страхового стажу ОСОБА_1 не зарахований період роботи за записом у трудовій книжці НОМЕР_1 10.01.1998 по 21.03.2000, оскільки з 1 січня 2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території Російської Федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року. До пільгового стажу роботи не зарахований період з 01.08.2020 по 27.07.2021 згідно з довідкою № 26/61 від 13.03.2023, оскільки відсутня сплата страхових внесків в Державному реєстрі застрахованих осіб. 
Не погодившись із рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 28.05.2024 щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності дій ГУ ПФУ в Сумській області щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періоду його роботи з 01.08.2020 по 27.07.2021 на посаді гірника очисного вибою з повним робочим днем у шахті Державного підприємства «Добропіллявугіллявидобуток» з підстав відсутності відомостей про сплату ЄСВ за цей період роботи, оскільки обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату внесків законом покладено на страхувальника.
Суд також зазначив про протиправність дій відповідача 1 щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 10.01.1998 по 21.03.2000, оскільки з 01 січня 2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Суд вказав, що припинення участі Російської Федерації в Угоді від 13.03.1992, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" від 29.11.2022 № 1328, не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.
Суд також зазначив, що надана позивачем трудова книжка не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації припинено співробітництво з країною-агресором.
З метою ефективного поновлення прав позивача суд вважав за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах період роботи з 01.08.2020 по 27.07.2021, до страхового стажу - періоду роботи з 10.01.1998 по 21.03.2000 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.04.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах і прийняти рішення по вказаній заяві відповідно до чинного законодавства, з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон №1058-ІV, який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі-Закон №1788-ХІІ).
На час звернення позивача із відповідною заявою до відповідача щодо призначення пенсії на пільгових умовах чинними є Закон №1058-ІV і Закон №1788-ХІІ, які регулюють одні і ті самі правовідносини. Пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми закону №1058-ІV, як такий, що прийнятий пізніше у часі, а норми Закону №1788-ХІІ підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону №1058-ІV.
Відповідно до ст.8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За приписами ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Приписами статті 24 Закону №1058-IV, крім іншого, визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. .
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.( ч.3 ст.24 Закону № 1058-ІV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. (ч.4 ст.24 Закону № 1058-ІV).
Згідно з пунктом «а» ч.1 ст.13 Закону № 1788-ХІІ в чинній редакції, з урахуванням висновків Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах..
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; .
Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону № 1058-ІV у редакції Закону № 2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах..
Як вбачається з оскаржуваного рішення, на дату звернення до територіального органу Пенсійного фонду України вік позивача становив 50 років 0 місяців 10 днів , загальний страховий стаж - 31 рік 09 місяців 16 днів, з них на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України – 9 років 0 місяців 3 дні.
Предметом спору у цій справі є не зарахування відповідачем 1 до страхового стажу позивача періоду з 10.01.1998 по 21.03.2000, оскільки з 01 січня 2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та періоду з 01.08.2020 по 27.07.2021, оскільки відсутня сплата страхових внесків в Державному реєстрі застрахованих осіб.
Щодо відмови відповідача 1 у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи з 10.01.1998 по 21.03.2000 через припинення Російською Федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення (ч.1 ст.44 Закону №1058-ІV).
Згідно з наявною в матеріалах справи копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 в період з 10.01.1998 по 20.03.2000 позивач працював на посаді машиніста компресора та водія Виробничої дорожньо-будівельної фірми «Агродорспецбуд» (м. Іркутськ РФ)(запис 14 трудової книжки) .
Відповідно до рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 28.05.2024, на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії (02.04.2024) його страховий стаж склав 31 рік 9 місяців 16 днів, з них на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1-9 років 0 місяців 3 дні. Період роботи позивача в Російській Федерації з 10.01.1998 по 21.03.2000 до його стажу не враховано у зв`язку з припиненням дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Частиною 1, 2 статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Приписами статті 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що усі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (втратила чинність 04.07.2023) трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Частиною 2 статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 (дію зупинено у відносинах України з Російською Федерацією 25.07.2023) підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають. 
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Автентичність записів у трудовій книжці позивача у спірний період ( з 10.01.1998 до 21.03.2000) відповідачами не оспорюється. Трудова книжка позивача містить усі належним чином внесені записи про його роботу у спірний період, такі записи засвідчені чітким відтиском печатки підприємств та не містять ані виправлень/підтирань, ані інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.
Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Постановою від 29.11.2022 № 1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.
Таким чином, Угода припинилася через шість місяців з дня отримання депозитарієм повідомлення України про вихід з Угоди, що сталося не раніше, ніж 30.05.2023.
У Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.
Відповідно до ч.1 ст.70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.
Отже, незважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди до її розірвання, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13 Угоди).
Так само не є підставою для відмови у зарахуванні спірного стажу роботи позивача до стажу, який враховується для призначення пенсії і припинення участі Російської Федерації в Угоді, адже такий стаж ним набутий до прийняття відповідних нормативних актів.
Колегія суддів висновує, що денонсація Угоди від 13.03.1992, Угоди від 14.01.1993 у відносинах із Російською Федерацією, а також зупинення дії та вихід України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 у відносинах із Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Узбекистан означає, що вказані Угоди та Конвенція припинили породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цих Угод і Конвенції, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення зазначених Угод та Конвенції.
Колегія суддів наголошує, що закон не має зворотної дії в часі. Працюючи за межами України, позивач мав легітимні очікування щодо свого пенсійного забезпечення відповідно до означених вище Угод.
Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, зробленим ним у постанові від 28.01.2025 у справі №620/3530/22.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ст.46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.
Таким чином, за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Колегія суддів вважає, що наявна в матеріалах справи трудова книжка (завірена її копія) позивача не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації припинено співробітництво з країною-агресором.
Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Сумській області щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи на Виробничій дорожньо-будівельній фірмі «Агродорспецбуд» в м. Іркутську Російської Федерації, але звертає увагу, що пенсійний орган та суд першої інстанції неправильно зазначив останній день періоду роботи позивача на цьому підприємстві в Російській Федерації, оскільки згідно з записом №14 трудової книжки позивача його було звільнено з посади водія Виробничої дорожньо-будівельної фірми «Агродорспецбуд» 20.03.2000 (а.с.46) , а не 21.03.2000 , як було помилково зазначено у рішенні відповідача 1 та суду першої інстанції, тому судове рішення в частині підлягає скасуванню та ухваленню нового судового рішення із правильним зазначенням періоду роботи позивача на території Російської Федерації, який підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , а саме : з 10.01.1998 по 20.03.2000.
Щодо відмови відповідача 1 у зарахуванні до страхового та пільгового стажу позивача періоду його роботи з 01.08.2020 по 27.07.2021 згідно з довідкою №26/61 від 13.03.2023 через відсутність сплати страхових внесків в Державному реєстрі застрахованих осіб колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 позивач в період часу з 01.08.2020 по 27.07.2021 працював на Державному підприємстві «Селидіввугілля» підземним гірником очисного вибою з повним робочим днем у шахті на дільниці з видобутку вугілля №7 (а.с.36).
Згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №26/61 від 13.03.2023, ОСОБА_1 працював повний робочий день на ОП «Шахта 1/3 «Новогродовская» в період з 23.09.2015 по 27.07.2021 виконував гірничі роботи з видобутку вугілля за посадою підземний гірник очисного вибою на дільниці №7 з повним робочим днем під землею, що передбачена Списком №1 (а.с.51).
Порядок обчислення та сплата страхових внесків визначено ст. 20 Закону № 1058-IV.
Зокрема, абзацом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Відповідно до положень ч. 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Згідно з приписами ч.10 ст.20 Закону №1058-ІV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Колегія суддів зазначає, що страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-ІV сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами. Механізм обов`язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних справ.
Так, зокрема статтею 113 Закону № 1058-IV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат та їх пенсійних активів, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках.
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону № 1058-IV, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі у письмовій формі, вимагати від страхувальників сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.
З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 20 Закону №1058-IV).
Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі – Закон №2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
Відповідно до статті 4 Закону №2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;
Відповідно до статті 26 Закону №2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.
З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату внесків законом покладено на страхувальника (роботодавця).
Колегія суддів зазначає, що фактично внаслідок невиконання роботодавцем (страхувальником) позивача обов`язку зі сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи в період з 01.08.2020 по 27.07.2021, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Вказаний висновок узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а. від 01.11.2018 у справі №199/1852/15-а.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Сумській області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах періоду роботи з 01.08.2020 по 27.07.2021 на посаді підземного гірника очисного вибою на дільниці №7 з повним робочим днем під землею.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення №056650008639 від 28.05.2024 прийнято ГУ ПФУ в Сумській області не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для покладення на ГУ ПФУ в Донецькій області зобов`язань зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоду роботи з 01.08.2020 по 27.07.2021, до страхового стажу -періоду роботи з 10.01.1998 по 21.03.2000 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.04.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах і прийняти рішення відповідно до чинного законодавства з урахуванням висновків суду, оскільки рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії було прийнято ГУ ПФУ в Сумській області, який було визначено за принципом екстериторіальності, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 7-9 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
За змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі-Порядок №22-1) визначено що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (абз.14 п. 4.2).
Положеннями п. 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Системний аналіз вказаних норм свідчить, що за загальним правилом відповідачем у справі має бути саме той суб`єкт владних повноважень, який прийняв рішення, вчинив дії чи допустив бездіяльність, які є предметом судової перевірки.
Викладене, на переконання колегії суддів, свідчить, що з урахуванням принципу екстериторіальності , призначення пенсії у випадку скасування судом рішення про відмову в її призначенні має здійснюватися саме тим територіальним органом Пенсійного фонду України, якого було уповноважено розглядати подану особою заяву вперше.
До компетенції ж органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи (у спірному випадку – це ГУ ПФУ в Донецькій області) належить здійснення виплати пенсії після її призначення органом, який розглядає відповідну заяву.
У справі, яка розглядається, колегією суддів встановлено, що відповідно до п.4.2 Порядку №22-1, для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Сумській області, рішенням якого ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Отже, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачці з 09.07.2024 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 , має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Сумській області, тому судове рішення і в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення у скасованій частині про зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області вчинити зазначені дії.
Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, зробленими у постановах від 09.07.2024 у справі №240/16372/23 та від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.
Інші доводи апеляційної скарги зазначені вище висновки суду не спростовують.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуально-го права.
Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах періоду роботи з 01.08.2020 по 27.07.2021, до страхового стажу - періоду роботи з 10.01.1998 по 21.03.2000 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.04.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах і прийняти рішення по вказаній заяві відповідно до чинного законодавства, з урахуванням висновків суду з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 періоду роботи з 01.08.2020 по 27.07.2021, до страхового стажу - періоду роботи з 10.01.1998 по 20.03.2000 , повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.04.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення по вказаній заяві відповідно до чинного законодавства, з урахуванням висновків суду .
Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 326,329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 по справі № 480/10298/24 - скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах період роботи з 01.08.2020 по 27.07.2021, до страхового стажу - періоду роботи з 10.01.1998 по 21.03.2000 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.04.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах і прийняти рішення по вказаній заяві відповідно до чинного законодавства, з урахуванням висновків суду.
Ухвалити постанову, якою у скасованій частині частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Викласти абзац 3 резолютивної частини рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі № 480/10298/24 в наступній редакції:
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах періоду роботи з 01.08.2020 по 27.07.2021, до страхового стажу - періоду роботи з 10.01.1998 по 20.03.2000, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.04.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення по вказаній заяві відповідно до чинного законодавства, з урахуванням висновків суду. 
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі № 480/10298/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк