Справа №766/10740/23
н/п 1-кп/766/2135/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2026 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,
представника цивільного відповідача (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,
обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №12021230000000393 від 14.12.2021 за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомиколаївка, Скадовського району, Херсонської області, пенсіонера, одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, -

в с т а н о в и в:

I.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 14.12.2021 близько 16 години 45 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (вміст алкоголю 2,89 ‰), чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, розпочав керування технічно справним автомобілем «Citroen С4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в процесі якого, здійснюючи рух по вул. Перекопській, в напрямку вул. Ладичука, в районі будинку №50 по вул. Перекопській в м. Херсон, в порушення вимог п.п. 2.3 б), 2.9 а), 12.3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, наближаючись до пішохода, який стояв на проїзній частині позаду припаркованого автомобіля «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_2 за напрямком його руху, не зменшив швидкість, аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не виконав покладені на нього обов`язки, як на водія транспортного засобу, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, при зустрічному роз`їзді недотримався безпечного інтервалу та безпечної дистанції, чим допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з подальшим зіткненням з транспортним засобом «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебував в статичному стані вздовж вул. Перекопської м. Херсон.
Унаслідок даної дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, що перебувають у прямому зв`язку із настанням смерті.
Вказані наслідки перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням водієм автомобіля «Citroen С4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Правил дорожнього руху України, а саме:
п. 2.3 б), згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; 
п. 2.9 а), згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; 
п. 12.3, згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
п. 13.1, згідно з яким водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
п. 13.3, згідно з яким під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.
II.Позиція сторін кримінального провадження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8  вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, пояснив, що 14.12.2021 року він із товаришами перебував на рибалці, того дня випив два літри міцного пива. Перебуваючи за кермом автомобілю та рухаючись з боку центра м.Херсона по вул.Перекопській, в районі танку на світлофорі почав набирати швидкість. На вулиці було темно. Коли розминувся із двома транспортними засобами, що їхали в зустрічному напрямку, побачив як людина перебігає дорогу. Задля уникнення зіткнення із цією особою він вивернув кермо праворуч, де стояв ряд автомобілів і вдарився об один з них. Зіткнення із потерпілим відбулось в місці верхньої лівої фари, після чого потерпілий навскіс проїхався по капоту і вдарився зверху справа о лобове скло. Також ОСОБА_8 додав, що потерпілий перебігав дорогу зліва направо по відношенню до нього, а зіткнення відбулось на його смузі руху. Крім того обвинувачений визнав себе винним у перебуванні в нетверезому стані під час скоєння ДТП, однак заперечив наявність в його діях вини у смерті потерпілого. Цивільні позови не визнав. Під час судових дебатів вибачився перед потерпілими, зазначив про визнання вини у порушенні закону, вказав про готовність відшкодування шкоди по мірі його можливостей.
Захисник обвинуваченого - ОСОБА_7  просив врахувати визнання вини обвинуваченим, принесення ним вибачень потерпілим, врахувати стан здоров`я ОСОБА_8 та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України. 
Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні дала покази про те, що її чоловік 14.12.2021 року поїхав в магазин АТБ по вул.Перекопській. Зупинив автомобіль, включив аварійні сигнали, встав позаду автомобілю і чекав доки проїдуть машини, щоб перейти дорогу. В цей момент відбувся наїзд на нього. Також зазначила, що з нею з питань відшкодування шкоди ніхто не зв`язувався. 
Потерпілий ОСОБА_4  під час судового розгляду пояснив, що є батьком загиблого в ДТП. Розповів, що 14.12.2021 року йому із дружиною зателефонувала сусідка і сказала, що в новинах побачила повідомлення про аварію на вул.Перекопській в районі магазину АТБ, в якій загинув їх сину. По приходу на місце події машини і сина вони вже не побачили, але знайомий розповів, що бачив, як обвинувачений на набережній випивав спиртні напої. Цей же знайомий допомагав і потерпілого діставати з-під машини. Також потерпілий зазначив, що до нього ніхто не звертався із пропозиціями щодо відшкодування шкоди. В судових дебатах щодо призначення міри покарання підтримав позицію представника потерпілої - ОСОБА_5 .
Представник потерпілої - ОСОБА_5 щодо призначення міри покарання підтримав позицію прокурора, просив задовольнити пред`явлені цивільними позивачами позовні вимоги в повному обсязі.
Представник цивільного відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» - ОСОБА_6 зазначила про вихід заявлених вимог за межі страхового полісу, просила відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог, спираючись на заперечення, викладені нею у відзиві на позовні заяви.
Прокурор в ході судових дебатів висловила позицію, щодо повної доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. Просила визнати ОСОБА_8 винним та призначити відповідне покарання в межах санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді 10 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 років.
IІІ. Докази, досліджені судом на підтвердження вини та обставин вчиненого кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Вина ОСОБА_8 у вчиненні поставленого йому у провину кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, за вказаних вище обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, такими як:
- Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.12.2021 за участі спеціаліста та понятих. Під час огляду встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася в межах м. Херсон по вулиці Перекопська від вулиці Кременчуцька до вулиці Ладичука, в темний час доби, на освітленій ділянці проїзної частини, яка має асфальтобетоне покриття, яке знаходилося в сухому чистому стані.
Проїзна частина призначена для руху в двох напрямках. Шириною 5,3 м за напрямком руху автомобіля та зустрічної смуги 5,4 м, наявна дорожня розмітка 1.5, що розділяє зустрічні напрямки руху шириною 0,1 м при відсутності дорожніх знаків, які вводять будь-які обмеження.
На місці пригоди зафіксовано сліди шин коліс автомобілів, «Citroen С4» та «Mazda 6», розлив рідини, осип, вказано локалізацію пошкоджень на транспортних засобах. До протоколу додано план-схему та фототаблицю;
-протокол проведення слідчого експерименту від 31.08.2023 за участю свідка ОСОБА_11 , під час якого було встановлено місце перебування пішохода відносно транспортного засобу «Mazda 6», до протоколу слідчого експерименту додано план схему та диск з проведенням слідчого експерименту;
-висновок судово-медичної експертизи № 1823 від 10.01.2022, відповідно до якого пішоходу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, що перебувають у прямому зв`язку із настанням смерті;
-висновки експерта № 399/ім від 15.12.2021 та 2035 від 30.12.2021 щодо визначення групи крові ОСОБА_9 , та експертиза гістопрепаратів від трупу ОСОБА_9 ; 
-висновок медико-криміналістичної експертизи № 154-МК від 21.12.2021, відповідно до якого наявність слідів ковзання на підошвах обох кросівок свідчить про те, що на момент первинного контакту з транспортним засобом з дорожнім покриттям стикались обидва кросівка, вірогідно, на цей момент пішохі д стояв або йшов;
-висновок судової автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля «Citroen С4», р.н. НОМЕР_3 № 21-709 від 24.03.2023, відповідно до якого робоча гальмівна система автомобіля «Citroen С4» до моменту ДТП перебувала в працездатному стані, забезпечувала водієві технічну можливість ефективно знижувати швидкість аж до зупинки. Рульове керування та ходова частина досліджуваного автомобіля до моменту ДТП перебували в технічно-працездатному стані; 
-висновок судової транспортно-трасологічної експертизи за фактом зіткнення автомобіля «Citroen С4», р.н. НОМЕР_3 та автомобіля «Mazda 6», р.н. НОМЕР_2 № 21-710 від 24.03.2023, відповідно до якого в умовах події, автомобіль «Citroen С4» передньою частиною первинно контактував із задньою частиною автомобіля «Mazda 6», при русі попутними близькими до паралельних курсами. В умовах події, в момент первинного контакту автомобіля «Citroen С4», знаходився на проїзній частині вул. Перекопській, в межах смуги свого напрямку руху, переднім правим колесом на відстані 0,7 м до правого краю проїзної частини вул. Перекопської в кінці зафіксованих слідів кочення коліс, автомобіль «Mazda 6» знаходився на проїзній частині вул. Перекопської, в межах смуги свого напрямку руху, заднім лівим колесом на відстані 1,7 м до правого краю проїзної частини вул. Перекопської на початку зафіксованого сліду гальмування заднього лівого колеса. До висновку експерта додається фототаблиця; 
-висновок експерта судової транспортно-трасологічної експертизи за фактом зіткнення автомобіля «Citroen С4», автомобіля «Mazda 6» та наїзду на пішохода № 23-3632 від 17.07.2023, відповідно до якого утворення слідів на капоті та лобовому склі автомобіля «Citroen С4», можливо віднести до процесу контактування з пішоходом. Утворення слідів на задньому бампері та кришці багажника автомобіля «Mazda 6» можливо віднести до процесу контактування з пішоходом. До висновку експерта додається фототаблиця; 
-висновок судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин і механізму ДТП № 23-4560 від 22.09.2023, відповідно до якого покази водія ОСОБА_8 стосовно параметрів руху пішохода проїзною частиною, з технічної точки зору, є технічно неспроможні. Водій автомобіля «Citroen С4» повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.3, 12.4, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху. Водій автомобіля «Citroen С4» належним та своєчасним виконанням вимог пунктів 12.3, 12.4, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху, мав технічну можливість запобігти настанню даної дорожньо-транспортної пригоди; 
-висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.12.2021, відповідно до якого ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння;
-результат токсикологічного дослідження № 1489 від 22.12.2021, відповідно до якого в сечі ОСОБА_8 виявлено етиловий алкоголь у кількості 2,89 ‰;
Також вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджуюся наступними показами свідків, допитаних в ході судового засідання.
Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11  повідомила, що 14.12.2021 року біля 16:45 вона вийшла з магазину «АТБ» та зупинилась на куті біля будинку № 31 по вул.Перекопська. Машина обвинуваченого їхала на великій швидкості при поганому освітленні тієї ділянки дороги. В цей момент потерпілий стояв біля багажника свого автомобіля, на якому були ввімкненими аварійні сигнал. Удар був настільки сильним, що машина потерпілого проїхала вперед. Також свідок зазначила, що на досудовому розслідуванні із нею проводився слідчий експеримент, під час якого вона розповіла всі відомі їй обставини. 
Зазначені докази та покази свідка ОСОБА_11 , у сукупності та взаємозв`язку між собою, поза розумним сумнівом свідчать, що ОСОБА_8 порушив правила дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілому спричинено тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть потерпілого. 
ІV.Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, ОСОБА_25 , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.
Проаналізувавши досліджені докази у справі в сукупності, суд вважає їх достовірними, допустимими, об`єктивно та послідовно підтверджуючими встановлені судом обставини та винність ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення. 
Свідчення обвинуваченого про те, що потерпілий ОСОБА_9 на момент зіткнення перебігав дорогу, суд вважає хибними та такими, що спростовуються висновком медико-криміналістичної експертизи № 154-МК від 21.12.2021, відповідно до якої наявність слідів ковзання на підошвах обох кросівок свідчить про те, що на момент первинного контакту з транспортним засобом з дорожнім покриттям стикались обидва кросівка потерпілого, вірогідно, на цей момент пішохід стояв або йшов. Крім того за висновком судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин і механізму ДТП № 23-4560 від 22.09.2023, покази водія ОСОБА_8 стосовно параметрів руху пішохода проїзною частиною, з технічної точки зору, є технічно неспроможними. Озвучена версія обвинуваченого сростовується і показами ОСОБА_11 , яка була свідком дорожньо-транспортної пригоди та дала покази про те, що пішохід стояв позаду свого автомобіля. Суд сприймає як належні та достатні докази показання свідка, допитаного в судовому засіданні, оскільки його покази були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, а саме щодо часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка їх вчинила, були логічними та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Судом також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідок з будь-яких причин обмовив чи міг обмовити обвинуваченого. Крім того, зазначений свідок був у встановленому КПК України порядку приведені до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. 
Дослідивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ як окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку, суд вважає, що всі письмові докази по справі, які надані суду стороною обвинувачення, є вагомими для того, щоб визнати обвинуваченого винним у пред`явленому обвинуваченні, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність винним у вчиненні якої визнається ОСОБА_8 .
Суд кваліфікує дії ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання. Призначення покарання
За змістом пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.
Так, при визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986р., пенсіонером, має онкологічне захворювання. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також характер, мотиви, обставини вчиненого злочину, та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.
Обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, судом не встановлені.
Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлені.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно з правовими орієнтирами, визначеними у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів, іншими особами у тому числі.
Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З огляду на вище наведене, суд вважає за можливе застосовувати щодо обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі на певний строк. 
Суд приходить до висновку, що ізоляція ОСОБА_8 шляхом позбавлення волі, відповідає вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображає співмірність злочину та кари і буде відповідати меті покарання, закріпленій ст. ст. 50, 65 КК України, а також забезпечить мету покарання у виді виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів. Підстави для застосування положень ст.ст. 69, 75КК України, відсутні.
За змістом пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» в кожному випадку призначення покарання за ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд приходить до висновку про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами може бути призначено на строк до десяти років.
Так, судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи технічно справним транспортним засобом та знаючи що це джерело підвищеної небезпеки, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, допустив порушення Правил Дорожнього руху, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, чим допустив наїзд на пішохода, що спричинило останньому тяжких тілесних ушкоджень, що перебувають у прямому зв`язку із настанням смерті. Тобто з огляду на характер та обсяг допущених обвинуваченим порушень Правил дорожнього руху, враховуючи тяжкість наслідків, що настали, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
VI. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Вирішення пред`явлених цивільних позовів.
Відповідно до положень статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до поданого цивільного позову ОСОБА_4  як потерпілий просив стягнути на його користь:
- з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 78 000,00 грн страхового відшкодування моральної шкоди; 234 000,00 грн страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_9 ; 38 089,23 грн страхового відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника; 130 000,00 грн страхового відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження транспортного засобу;
- з ОСОБА_8 422 000,00 грн моральної шкоди; 155 000,00 грн матеріальних збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу;
- з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та з ОСОБА_8 стягнути понесені судові витрати.
Цивільний позивач ОСОБА_10 , як потерпіла просила стягнути на її користь:
-з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 78 000,00 грн моральної шкоди;
-з ОСОБА_8 500 000,00 грн моральної шкоди;
-з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та з ОСОБА_8 стягнути понесені судові витрати.
Відповідно до п.1.3. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.
Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).
Установлено, що внаслідок вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, настала смерть потерпілого ОСОБА_9 . Відтак, страхова сума в розмірі 260 000 грн, за шкоду заподіяну життю, визначається саме з одного потерпілого, а не кількості осіб, що мають право на отримання страхового відшкодування. Тому розподіл страхового відшкодування між усіма позивачами має здійснюватися, виходячи із встановленої граничної страхової суми та не може подвоюватися чи потроюватися.
Такий висновок випливає із системного аналізу статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де йдеться про одного померлого (потерпілого).
Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.
Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. 
Відповідно до статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.
Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.
Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.
Страхове відшкодування особі, яка має право на отримання страхового відшкодування на підставі пункту 1 частини першої статті 1200 ЦК України може здійснюватися одним із таких способів:
1) шляхом виплати щомісячних платежів до досягненням особою відповідного віку, за умови відсутності випадків, передбачених абзацом другим частини першої статті 1202 ЦК України, для стягнення одноразового платежу;
2) шляхом виплати одноразової виплати (але не більше як за три роки наперед) у разі існування випадків, передбачених абзацом другим частини першої статті 1202 ЦК України, та подальшої виплати щомісячних платежів до досягненням особою відповідного віку із виключенням суми одноразової виплати.
Статтею 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, зокрема, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого статтею 286 КК України, обумовлений фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.
Відповідно до вимог статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
За приписами статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинному на час дорожньо-транспортної пригоди) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №554/858/19.
Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
При цьому необхідно мати на увазі, що страхова сума це грошова сума, в межах якої (тобто не більше) страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п.1 ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».)
Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (п.9.4 ст.9 цього ж Закону).
Судом встановлено, що внаслідок вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, настала смерть потерпілого ОСОБА_9 . Настання цих наслідків перебуває у причинному зв`язку із діянням ОСОБА_8 , а саме вчиненням ним ДТП.
Відповідно до полісу №АР/9627378 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_8 було укладено відповідний договір, забезпечений транспортний засіб - автомобіль марки Citroen C4, номерний знак НОМЕР_3 , ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260000 грн, за шкоду, заподіяну майну - 130 000 грн.
На день настання страхового випадку (14 грудня 2021 року) відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата в місячному розмірі була встановлена з 01 грудня 2021 року - 6500 грн.
Тобто, в даному випадку сума регламентної виплати відповідно до ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить не менше 234 000 грн = 6500 грн х 36 місяців.
Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та розділом III Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Статтею 1200 ЦК України визначено, що в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; 3) особам з інвалідністю на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.
Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
Отже, суд приходить до висновку про можливість стягнення на користь ОСОБА_4 страхового відшкодування в розмірі 234000,00 грн.
Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» матеріальної шкоди, яка полягає у витратах, пов`язаних з похованням загиблого, суд виходить з такого.
Із долучених до позову ОСОБА_4 квитанцій вбачається, що загальна сума здійснених ним витрат на поховання загиблого сина ОСОБА_9 становить 38 089,23 грн, з яких 18 931,60 грн. становлять ритуальні послуги, а 19 157,63 грн. - організація обіду. 
Відповідно до положень статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Зі змісту статті 2 Закону України «Про поховання і похоронну справу» вбачається, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.
Витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання в розумінні статті 1201 ЦК України. Така позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 10.07.2019 (справа №500/8418/13-ц; провадження №61-6557св18).
З урахуванням викладеного, вимога в частині стягнення витрат на організацію обіду у сумі 19 157,63 грн задоволенню не підлягає.
Таким чином, стягненню із страховика на користь ОСОБА_4 підлягають 18931,60 грн (38 089,23 грн - 19 157,63 грн) компенсації витрат на поховання померлого.
Щодо позовної вимоги ОСОБА_4 про стягнення з відповідачів матеріальних збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу.
За нормами ст.29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Внаслідок ДТП, яка мала місце 14.12.2021 року, пошкоджено транспортний засіб «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 21.01.2021р.
Згідно звіту № 76/35.04.24 від 22.04.2024 року, складеного ФОП « ОСОБА_12 » про оцінку вартості матеріального збитку, ринкова вартість КТЗ до пошкодження становила 209 700,00 грн, а після - 43 289,40 грн. Вартість відновлювального ремонту становить 397 117,24 грн. 
26.04.2024 від представника потерпілих на адресу суду надійшла заява про зменшення позовних вимог ОСОБА_4 . Заява обґрунтована тим, що через значне перевищення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу його ринкової вартості, автомобіль є фізично знищеним, а отже матеріальні збитки слід визначати з різниці вартості транспортного засобу до та після ДТП (209 700,00 грн - 43 289,40 грн = 166 410,60 грн). З урахуванням розміру страхового відшкодування за шкоду майну, визначеного договором (130 000,00 грн), позивач просив стягнути з відповідача НАСК «Ораната» 130 000,00грн, а з ОСОБА_8 - 36 410,60грн., як залишок від загального розміру збитків за вирахуванням розміру страхового відшкодування (166 410,60 - 130 000,00грн = 36410,60грн.).
Суд вважає заявлені позивачем вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо стягнення відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд виходить з такого.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Судом ураховано також практику Європейського суду з прав людини, який зазначав, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом констатації судом факту порушення. Крім того, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Суд погоджується з тим, що внаслідок вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_10 завдано значну моральну (немайнову) шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, втраті турботи та підтримки близької людини, втраті очікуваного нею майбутнього, наслідками, що наступили, та їх невідворотністю, що порушило нормальні життєві зв`язки потерпілих і вимагають від них додаткових зусиль для організації свого життя.
Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено в тому числі, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.
На день настання страхового випадку (14 грудня 2021 року) відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата в місячному розмірі була встановлена з 01 грудня 2021 року - 6500 грн.
Відтак, із ПАТ «НСК «Оранта» слід відшкодувати потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 39 000 грн (12 х 6500 грн : 2 = 39 000 грн) кожному.
Суд не погоджується із доводам представника цивільного відповідача НАСК «Оранта» з приводу того, що для визначення розміру страхового відшкодування моральної шкоди, необхідно суму, визначену у статті 27 Закону № 1961-ІV, поділити на кількість всіх осіб, які можуть мати право на таке відшкодування, і особі, яка звернулася з цивільним позовом виплатити лише її частину, а решту страхового відшкодування на одного померлого не виплачувати. Відповідно до статті 27 Закону № 1961-ІV страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам та дітям. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Наявність у кількох осіб права на відшкодування моральної шкоди не звільняє цивільного відповідача від обов`язку виплатити повну суму страхового відшкодування, якщо всі особи, які мають на нього право, не звернулися з цивільним позовом.
Таким чином та обставина, що з цивільним позовом у цій справі звернулися лише ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , не зменшує зобов`язань цивільного відповідача за пунктом 27.3 статті 27 Закону № 1961-ІV.
Доводи страхової компанії, що ОСОБА_4 не довів факт його перебування на утриманні сина є помилковими, оскільки відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до вказаної норми сімейний статус не впливає на право на відшкодування шкоди, оскільки батько залишається близьким родичем загиблого, йому завдано моральної шкоди смертю сина, що не потребує додаткового доказування через економічну залежність.
Також задоволенню підлягають і позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_8 у розмірі 422 000,00 грн та 500 000,00 грн відповідно з огляду на таке.
Положеннями ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Системне тлумачення норм кримінального процесуального та цивільного законодавства України свідчить про те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Така позиція випливає з усталеної практики Верховного Суду, зазначеної у постановах від 04 листопада 2021 року у справі № 205/3109/20 (провадження № 51-3752км21), від 27 жовтня 2022 року у справі № 200/1437/18 (провадження № 51-2280км22), від 01 листопада 2022 року у справі № 748/356/19 (провадження № 51-1402км22), від 15 листопада 2022 року у справі № 635/6067/19 (провадження № 51-306км22), від 12 січня 2023 року у справі № 554/8829/19 (провадження № 51-2208км22) та від 16 лютого 2023 року у справі № 289/1825/19 (провадження № 51-94км22).
Відповідно до пунктів 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відшкодування такої шкоди можливе лише якщо таке передбачене відповідним законом, що визначає порядок і умови її відшкодування. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань.

Суд враховує, що потерпіла ОСОБА_10 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини обвинуваченого, зазнала значних моральних страждань, втратила рідну людину - чоловіка, у неї залишилось двоє неповнолітніх дітей. Внаслідок втрати чоловіка, порушився її звичайний і нормальний спосіб життя, вона відчуває сильні душевні страждання, постійно перебуває у стресі, вона змушена докладати значних зусиль для організації свого життя, що беззаперечно спричинили останній моральну шкоду. Доведеним є й факт завдання моральної шкоди й ОСОБА_4 , який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди втратив єдиного сина, що призвело до порушення його душевного спокою, погіршення сну та постійного відчуття тривоги. При визначенні розміру заподіяної потерпілим моральної шкоди, суд також враховує характер, тривалість та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань потерпілих, а також дітей загиблого, які в ранньому віці залишились без батька, зважає на довічний характер наслідків спричиненої потерпілим душевної травми, яка полягає в непоправній втраті близької особи: чоловіка, батька, сина. Такі обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_10 у розмірі 500 000 грн. та ОСОБА_4 в розмірі 422 000,00 грн, задоволення яких буде відповідати ступеню моральних страждань потерпілих та незручностей, викликаних вимушеними змінами їх укладу та способу життя, а також принципу розумності та співмірності.
З урахуванням вищевикладених розрахунків загальний розмір усіх сум, які підлягають відшкодуванню на користь ОСОБА_10 з НАСК «Оранта» становить 39 000,00 грн та з ОСОБА_8 - 500 000,00 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Стягненню на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_8 підлягають 422 000,00 грн - моральної шкоди та 36 410,60 грн - в рахунок відшкодування матеріальних збитків за пошкодження транспортного засобу.
В рахунок відшкодування в межах страхової виплати за шкоду майну на користь ОСОБА_4  підлягають стягненню 130 000,00 грн - матеріальні збитки, спричинені пошкодженням транспортного засобу; в рахунок відшкодування в межах страхової виплати за шкоду життю та здоров`ю на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню: 234 000,00 грн - шкода, заподіяна смертю, 18 931,60 грн - витрати на поховання, 39 000,00 грн - моральна шкода; на користь потерпілої ОСОБА_10  в межах страхової виплати за шкоду життю та здоров`ю підлягають стягненню 39 000,00 грн - моральна шкода, а всього належна до відшкодування сума в межах страхової виплати становить 330 931,60 грн. Вказана сума перевищує страхову суму за шкоду життю та здоров`ю (260 000 грн.), визначену в Полісі НАСК «Оранта», на суму 70 931,60 грн (330 931,60 грн - 260 000 грн.). 
З урахуванням наведеного суд вважає за можливе в межах страхової суми за шкоду життю та здоров`ю (260 000 грн.) стягнути з НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_10 39 000,00 грн моральної шкоди, а на користь ОСОБА_4 - 39 000,00 грн моральної шкоди та 182 000,00 грн в рахунок відшкодування шкоди життю та здоров`ю, такий розподіл належних до стягнення сум не виходить за рамки страхового ліміту.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на вищевказану норму з ОСОБА_8 слід стягнути різницю в страховому відшкодуванні за завдану ним шкоду в розмірі 70 931,60 грн (330 931,60 грн - 260 000 грн.) на користь ОСОБА_4 . Таким чином загальна сума, яку слід стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 становить 529 342,20 грн., з яких: 422 000,00 грн - моральна шкода, 36 410,60 грн - матеріальні збитки за пошкодження транспортного засобу, 70 931,60 грн - різницю в страховому відшкодуванні за завдану ним шкоду.
Щодо понесених позивачами судових витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. До процесуальних витрат відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу, витрати, пов`язані із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.
За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 у справі 607/4341/20).
Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц, Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16).
Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).
Разом з цим ані позивачем ОСОБА_10 , ані позивачем ОСОБА_4 на обґрунтування заявлених вимог про стягнення витрат на правову допомогу не надано жодних документів на обгрунтування здійснених витрат та їх розрахунок. За таких обставин в цій частині заявлених позовних вимог ОСОБА_10 та ОСОБА_4 слід відмовити.
Процесуальні витрати на залучення експертів під час досудового розслідування склали:
- 1911,84 гривень за проведення автотехнічної експертизи № 21-709 від 24.03.2021 Херсонським відділенням Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України;
- 2867,76 гривень за проведення - транспортно-трасологічно\ експертизи № 21-710 від 24.03.2021 Херсонським відділенням Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України;
- 4779,60 грн за проведення транспортно-трасологічної експертизи № 23-3632 від 17.07.2023 Миколаївським відділенням Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України;
- 4779,60 грн за проведення автотехнічної експертизи по дослідженню обставин і механізму ДТП № 23-4560 від 14.09.2023 Миколаївським відділенням Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України;
- 5009,22 грн - за проведення судово-медичної експертизи № 1823 від 10.01.2021 КУ «Бюро судово-медичних експертиз» ХОР;
- 2898,26 грн - за проведення судової медико-криміналістичної експертизи № 154-МК від 21.12.2021 КУ «Бюро судово-медичних експертиз» ХОР.
У відповідності до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати за проведення вказаних експертиз підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави.
Питання речових доказів суд вирішує у порядку передбаченому ст.100 КПК України.
Відповідно до частини 4 статті 174 КПК України - суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. В даному кримінальному провадженні арешт на майно було накладено з метою зберігання речових доказів, а тому наразі його належить скасувати.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 372-374, 376 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 (десять) років.
Строк відбування покарання  ОСОБА_8 рахувати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 500 000,00 (п`ятсот тисяч) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_10 39 000,00 (тридцять дев`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_8 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_4  39 000,00 (тридцять дев`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_4 182 000,00 (сто вісімдесят дві тисячі) гривні в рахунок відшкодування шкоди, завданої життю і здоров`ю.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_4 130 000,00 (сто тридцять тисяч) гривень - матеріальних збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 422 000,00 (чотириста двадцять дві тисячі) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 36 410 (тридцять шість тисяч чотириста десять) гривень 60 (шістдесят) копійок - матеріальних збитків за пошкодження транспортного засобу.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 70 931 (сімдесят тисяч дев`ятсот тридцять одну) гривню 60 (шістдесят) копійок - різниці в страховому відшкодуванні за завдану шкоду.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 22 246 (двадцять дві тисячі двісті сорок шість) гривень 28 (двадцять вісім) копійок.
Речові докази:
-автомобіль «Citroen C4», реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути законному володільцю ОСОБА_8 ;
-автомобіль «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_2 - повернути законному володільцю ОСОБА_4 . 
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області № 766/25486/21 від 22.12.2021 року, якою накладено арешт на майно, а саме: на -автомобіль «Citroen C4», реєстраційний номер НОМЕР_1 із забороною відчуження та користування майном - скасувати.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області № 766/25486/21 від 22.12.2021 року, якою накладено арешт на майно, а саме: на -автомобіль «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_2 із забороною відчуження та користування майном - скасувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинувачений має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.
Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Копія вироку негайно після судового засідання вручається обвинуваченому, прокурору та захиснику.

Суддя	ОСОБА_1