Номер провадження: 22-ц/813/1819/26 
Справа № 522/10133/24-Е
Головуючий у першій інстанції Павлик І. А.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Павлик І.А. 10 лютого 2025 року у м. Одеса, -
встановила:

У червні 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності з 06.03.2023 року.
23.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою № 1974 про призначення пенсії, як особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заява опрацьована за принципом екстериторіальності. Рішенням № 155250021611 від 30.03.2023 року відповідачу призначено пенсію по інвалідності (в розмірі пенсії за віком) у сумі 9489,16 грн.
Аналізуючи документи, наявні в електронній пенсійній справі, позивачем було встановлено, що заявник з 17.08.2001 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та з вересня 2015 року працює на ТОВ ВІА ПРОФІТ, згідно даних персоніфікованого обліку довідки ОК-5, у зв`язку із чим останній не має права на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком. За результатами повторного розгляду документів було прийнято рішення № 155250021611 від 22.12.2023 року про призначення пенсії по інвалідності у розмірі 8579,50 грн. Таким чином, по о/р НОМЕР_1 у ОСОБА_1 , виникла переплата пенсії у сумі 9379,04 грн. за період з 06.03.2023 року по 31.12.2023 року Головним управлінням надіслано лист № 1500-0504-8/5827 від 11.01.2024 року, яким повідомлено відповідача про виникнення переплати пенсії та способи її погашення. Однак, кошти на рахунок Пенсійного фонду України не повернуто. Позивач вказував, що в даному випадку наявна рахункова помилка Головного управління Пенсійного фонду України, а саме помилково обраний вид розрахунку пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, замість пенсії по інвалідності. В зв`язку із цим, позивач вважав, що кошти в розмірі 9379,04 грн., на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, підлягають безумовному поверненню відповідачем, як такі, що набуті без достатньої правової підстави.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2025 року у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області було відмовлено.
В апеляційній скарзі представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у даному випадку відбулась рахункова помилка Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яка була допущена під час проведення призначення пенсії, а відтак, кошти в сумі 9379,04 грн. підлягають безумовному поверненню відповідачем на підставі положень ч.1 ст. 1212 ЦК України як такі, що набуті без достатньої правової підстави.
Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності з 06.03.2023 року.
23.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся із заявою № 1974 щодо призначення пенсії як особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заява опрацьована за принципом екстериторіальності, та Рішенням № 155250021611 від 30.03.2023 року відповідачу призначено пенсію по інвалідності (у розмірі пенсії за віком) у сумі 9489,16 грн.
В подальшому аналізуючи документи, наявні в електронній пенсійній справі, позивачем було встановлено, що заявник з 17.08.2001 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, та з вересня 2015 року працює на ТОВ ВІА ПРОФІТ згідно даних персоніфікованого обліку довідки ОК-5, що не дає йому права на отримання пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком. За результатами повторного розгляду документів, позивачем прийнято рішення № 155250021611 від 22.12.2023 року про призначення відповідачу пенсії по інвалідності у розмірі 8579,50 грн. Таким чином, по о/р НОМЕР_1 у ОСОБА_1 , виникла переплата пенсії у сумі 9379,04 грн. за період з 06.03.2023 року по 31.12.2023 року.
Позивач вважав, що у даному випадку наявна рахункова помилка Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області, а саме - помилково обраний вид розрахунку пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за віком, замість пенсії по інвалідності.
Головним управлінням на адресу відповідача надіслано лист № 1500-0504-8/5827 від 11.01.2024 року, яким повідомлено останнього про виникнення переплати пенсії та способи її погашення, однак, кошти на рахунок Пенсійного фонду України не повернуто.
В обґрунтування заявлених позовних вимог, Головне управління посилалось на норму ч. 1 ст. 1212 ЦПК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ч. 2 даної статті, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Згідно ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.
Згідно ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Згідно ст. 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4.
Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.
Згідно із ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058- IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому випадку суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника.
У свою чергу, зловживанням з боку пенсіонера, в розумінні ч. 1 ст. 103 Закону № 1788-XII, є зокрема подання документів з явно неправильними відомостями.
Згідно ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
Згідно п. 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 року за № 374/7695, повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що зайво сплачені суми пенсії дійсно можуть бути утримані за умови зловживань з боку пенсіонера, зокрема, в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, або подання страхувальником недостовірних даних.
Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі наявності недобросовісності з боку набувача виплати.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).
Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже зазначена у ст. 1215 ЦК України пенсія підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.
Чинне законодавство не визначає такого поняття, як «рахункова помилка».
Разом із тим, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про працю» надається роз`яснення визначенню поняття лічильної (рахункової) помилки, під якою розуміється помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що допущена позивачем помилка не може бути віднесена до рахункової помилки (тобто пов`язаної із арифметичними обчисленнями та підрахунками), оскільки помилка має програмний характер і допущена під час автоматичного розрахунку/перерахунку пенсії. А внесення невідповідних даних до програмного забезпечення в частині статі пенсіонера та допущення помилок при формуванні даних розрахунку пенсії не можна вважати рахунковою помилкою.
Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не надав до суду будь-які докази наявності вини чи зловживань з боку відповідача при отриманні пенсії та до позовної заяви не надано належні та допустимі докази вчинення відповідачем неправомірних дій для отримання незаконно збільшеного розміру пенсії. Зокрема про те, що саме ОСОБА_1 при зверненні до органів Пенсійного фонду за призначенням пенсії приховав інформацію про те, що він є ФОП та офіційно працевлаштований.
Отже, за відсутності рахункової помилки та зловживань з боку відповідача, стягнення надміру виплачених сум пенсії не допускається.
У § 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року, заява № 29979/04, зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Встановивши відсутність двох умов, за наявності яких відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України та ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можливе повернення безпідставно виплаченої пенсії (рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності/зловживання з боку відповідача), суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Вказане кореспондується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року в справі № 530/95/17 (провадження № 61-14755св18).
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про те, що у даному випадку, під час проведення призначення пенсії, відбулась рахункова помилка Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, є безпідставними, виходячи з наступного.
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язане з обчисленнями помилки неправильне зазначення статі отримувача пенсії, що має місце у цій справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка – це результат неправильного застосування правил арифметики, – не більше того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 501/2500/15-ц (провадження № 61-4504св18).
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що ОСОБА_1 у заяві №1974 про призначення/перерахунку пенсії власноруч вказано, що він є ФОП, а у анкеті-опитуванні зазначено, що відповідач працює та здійснює підприємницьку діяльність, тобто, вказані факти були достеменно відомі позивачу при призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Таким чином, встановивши, що відповідач отримав від позивача спірні грошові кошти у вигляді пенсії, їх виплата проведена позивачем добровільно, без рахункової помилки та без недобросовісності з боку відповідача, суд першої інстанцій обґрунтовано відмовив у задоволенні цього позову, поданого на підставі ст. 1215 ЦК України.
Із урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, колегія суддів доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи апелянта. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2025 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає. 
Керуючись ст. 367, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 04 лютого 2026 року.

Судді Одеського
апеляційного суду С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе