ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2026 року	Львів	Справа № 140/7535/25 пров. № А/857/43613/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
судді-доповідача Іщук Л. П.,
суддів Обрізка І. М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року про закриття провадження (головуючий суддя Смокович В.І., м. Луцьк) у справі № 140/7535/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату основної пенсії відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №230/96-ВР у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком за період з 01.02.2025.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року провадження у справі закрито на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку, що прийнята із порушенням норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що у справі №140/7852/24 та у справі №140/7535/25 предметом спору хоча і є право на перерахунок пенсії, виходячи із восьми мінімальним пенсій за віком, однак у справі №140/7535/25 позивач просить здійснити перерахунок із іншої розрахункової величини – прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб станом на 2025 рік.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Апеляційний розгляд справи здійснено згідно ч.2 ст.312 КАС України в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.09.2024 у справі №140/7852/24, яке набрало законної сили 21.10.2024, визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 №796-ХІІ у редакції Закону України “Про внесення змін і доповнень до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 06.06.1996 №230/96-ВР та зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити перерахунок основної пенсії ОСОБА_1 за період з 25.01.2024 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, відповідно до статті 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 №796-ХІІ у редакції Закону України “Про внесення змін і доповнень до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 06.06.1996 №230/96-ВР, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум та виплачувати ОСОБА_1 основну пенсію у розмірі не менше восьми мінімальних пенсій за віком.
Закриваючи провадження, суд виходив з того, що у даному спорі ті ж самі сторони, той самий предмет та однорідні підстави звернення як із цим позовом, так і з вимогами, які були заявлені у справі № 140/7852/24.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
З огляду на п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У практиці Верховного Суду, сформульованій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 в справі № 9901/432/18, постановах Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 340/869/19, від 30.01.2020 у справі № 2а-161/11, від 30.04.2020 у справі №813/4138/17, від 26.05.2020 в справі № 805/1963/17-а, від 16.07.2020 в справі №182/3773/15-а, умовами застосування цієї підстави для закриття провадження є: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); остаточне вирішення тотожного спору постановою чи ухвалою, яка перешкоджає повторному зверненню до суду (про відмову у відкритті провадження чи закриття провадження); набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.
Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих самих підстав.
Скаржник наголошує про наявність у даній справі іншого, ніж у справі №140/7852/24, предмету спору, оскільки на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.09.2024 у справі №140/7852/24 відповідач здійснив розрахунок пенсії, виходячи із 8 мінімальних пенсій за віком станом на 2023 рік (2093 грн), однак станом на 2025 рік мінімальна пенсія за віком становить 2361 грн.
Наведене і слугувало підставою звернення до суду з даним позовом.
Апеляційний суд зазначає, що підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Предметом позову у справі № 140/7852/24 було визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Волинській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 №796-ХІІ у редакції Закону України “Про внесення змін і доповнень до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян”.
Аналогічний предмет позову і у даній справі.
Підставою позову у справі № 140/7852/24 та у даній справі є законодавчі положення, які визначають право позивача на нарахування та виплату пенсії відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №230/96-ВР.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що предмет і підстави позову у справі № 140/7852/24 та у даній справі є тотожними, а тому наявні правові підстави для закриття провадження у справі.
Доводи скаржника про те, що підстави цього позову є інші, оскільки пенсійний орган при визначенні розміру його пенсії повинен застосувати розмір мінімальної пенсії за віком, визначений Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік (2025 рік), колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, у разі незгоди позивача (стягувача) з діями ГУ ПФУ у Волинській області, вчиненими на виконання рішення суду у справі №140/7852/24, зокрема, із способом обчислення та сумою перерахованої пенсії, він має право звернутися із заявою про перевірку рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, в порядку, визначеному статтею 383 КАС України.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 238, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року про закриття провадження у справі № 140/7535/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М.А. Пліш