Справа № 201/11452/25
Провадження № 2-о/201/33/2026

РІШЕННЯ
Іменем України
29 січня 2026 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Наумової О.С., 
за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа – Комунальне підприємство «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради) про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, 

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст заяви

Заявницею у 1995 році укладений договір купівлі-продажу квартири від 17.08.1995, посвідченого Державним нотаріусом О. Драпатая Шостої Дніпропетровської Державної контори, в якому її ім`я та прізвище записано із помилками внаслідок неправильного перекладу як  ОСОБА_2 . Для внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, заявниці необхідно встановити, що право власності на квартиру ,згідно з договором купівлі-продажу від 17.08.1995 дійсно належить їй, адже прізвище та ім`я в договорі і в паспорті різні. Рішенням Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської відмовлено у реєстрації права власності.
Враховуючи викладене, просила встановити факт належності ОСОБА_1 договору купівлі-продажу на право власності на квартиру від 17.08.1995, посвідченого Державним нотаріусом О. Драпатая Шостої Дніпропетровської Державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_2 .

Заяви учасників процесу по суті справи.

Заінтересовані особи правом на надання заяв по суті не скористалися.

Рух справи.

Ухвалою від 17.09.2025 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи, витребувано докази у КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради (а.с. 29).
Заявниця ОСОБА_1 надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами. Заявлені вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити (а.с. 66).
Заінтересована особа - КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явилася, у судове засідання не з`явилися, про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином неодноразово шляхом надіслання судової повістки до електронного кабінету. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (а.с. 23).
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Заявницею ОСОБА_1 17.08.1995 укладений договір купівлі-продажу квартири  АДРЕСА_1 , посвідченого Державним нотаріусом О. Драпатая Шостої Дніпропетровської Державної контори (а.с. 4-5).
У договорі ім`я та прізвище заявниці записано як « ОСОБА_2 ».
Заявниця зареєстрована за адресою цієї квартири (а.с. 10). 
Відповідно до листа КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» від 09.03.2022 на запит заявниці повідомлено, що станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_2 містяться відомості про реєстрацію права власності за: гр. ОСОБА_1 (ПІБ зазначено, як у правовстановлювальному документі) на підставі договору купівлі-продажу від 17.08.1995, посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 3-9482, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 222п за реєстровим № 84. Відомості про наявність самочинного переобладнання, арештів та заборон, згідно матеріалів інвентаризаційної справи, відсутні (а.с. 14).
Рішенням державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської від 10.08.2022 заявці відмовлено у реєстрації права власності на квартиру через невідповідність даних у правовстановлюючому документі та даним власника (а.с. 12, 13).

2. Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. 
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
За приписами ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно про встановлення факту зазначається: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20).
Відповідно до п. 117 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року по справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. 
Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.
Відповідно до п. 12 вказаної постанови Пленуму при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13-на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. 
Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення і встановити його іншим шляхом неможливо. 
Суд приходить до висновку про доцільність задоволення заяви, оскільки такий факт підтверджений належними і допустимими доказами.

Розподіл судових витрат.

Щодо судового збору.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 247, 258-259, 263-265, 277 ЦПК України, ст.ст. 293, 315-316, 319 ЦПК України, суд, 

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (заінтересована особа – Комунальне підприємство «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради) про встановлення факту належності правовстановлюючого документа - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) договору купівлі-продажу на право власності на квартиру від 17.08.1995, посвідченого Державним нотаріусом О. Драпатая Шостої Дніпропетровської Державної нотаріальної контори, у якому помилково зазначене прізвище та ім`я покупця як « ОСОБА_2 ». 

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 03 лютого 2026 року.

Суддя О. С. Наумова