ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року Чернігів Справа № 620/12663/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 
У С Т А Н О В И В:
У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також – позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі також – відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби в запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації та дії воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є інвалідом ІІ групи.
На обґрунтування позовних вимог позивач указав, що з метою забезпечення своїй матері постійного догляду, позивач 31.10.2025 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби в запас на підставі частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII. При цьому наявність родинних зв`язків із ОСОБА_2 , та те, що вона є особою з інвалідністю ІІ групи, яка згідно висновку медико-соціальної експертної комісії потребує стороннього догляду, відсутність інших членів сім`ї, які могли б забезпечити її постійним стороннім доглядом, підтвердив відповідними документами. Отже, позивач у даному випадку відповідає усім вимогам, передбаченим положенням частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, для звільнення його із військової служби. Разом із цим, за результатами розгляду його рапорту отримав відповідь від 03.11.2025, в якій зазначено, що оскільки до рапорту долучені документи, які підтверджують наявність у ОСОБА_2 чоловіка та ще однієї дитини, а також у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують неможливість вказаних осіб здійснювати догляд за ОСОБА_2 , командуванням військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про відмову в задоволенні рапорту. На думку позивача, військова частина НОМЕР_1 вчинила протиправні дії щодо відмови у звільнені позивача, оскільки позивач має право на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю.
24.11.2025 ухвалою суду в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено.
10.12.2025 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки до рапорту позивача долучені документи, які підтверджують наявність у ОСОБА_2 ще однієї дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та чоловіка – ОСОБА_4 , та відсутність документів про неможливість ними здійснювати догляд, тому підстави для задоволення рапорту позивача відсутні.
Ухвалою суду від 30.12.2025 витребувано у відповідача рапорт ОСОБА_1 від 31.10.2025 з додатками та рішення про відмову у звільненні позивача зі служби.
На виконання ухвали суду від 30.12.2025 відповідачем надано: рапорт ОСОБА_1 з додатками та відповідь військової частини НОМЕР_1 за результатами розгляду рапорту позивача.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Позивач перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки форми 5 від 23.09.2025 № 7881/72, наявної в матеріалах справи. 
Позивач є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , наявного в матеріалах справи.
31.10.2025 позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби у запас відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за матір`ю та надав наступні документи: копію паспорту громадянина України; копію висновку медико-соціальних експертних комісій про умови і характер праці інвалідів є обов`язковими для адміністрації підприємств, установ і організацій; копію довідки №124 від 29.09.2025; копію свідоцтва про народження НОМЕР_3 ; заяву командиру військової частини НОМЕР_1 №551 від 01.10.2025; довідку від 16.10.2025; акт від 16.10.2025; акт про підтвердження проживання громадян №009665668 від 16.10.2025; копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 ; копію свідоцтва про шлюб НОМЕР_5 ; копію свідоцтва про народження НОМЕР_6 ; копію свідоцтва про народження НОМЕР_7 ; витяг з Резерв+ 10.10.2025; витяг з реєстру територіальної громади 2025/015351349 від 19.10.2025; витяг з реєстру територіальної громади 2025/015177926 від 15.10.2025; копію документу водійських прав США Е1141250; лист компанії Adat Ari El; копію свідоцтва про народження НОМЕР_8 ; копію свідоцтва про народження НОМЕР_9 ; копію свідоцтва про народження НОМЕР_10 ; копію свідоцтва про шлюб НОМЕР_11 .
За результатами розгляду рапорту позивача, відповідач листом від 03.11.2025 № 9231 повідомив, шо оскільки до рапорту долучені документи, які підтверджують наявність у ОСОБА_2 чоловіка - ОСОБА_4 , та ще однієї дитини - ОСОБА_5 , та відсутністю документів, які підтверджують неможливість вказаних осіб здійснювати догляд за ОСОБА_2 , командуванням військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про відмову в задоволенні рапорту від 31.10.2025.
Вважаючи протиправною відмову відповідача у звільненні з військової служби на підставі підпункту ''г`частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон № 2232-XII.
Згідно із частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
На підставі частини другої цієї статті проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
За змістом частини четвертої вказаної статті порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 3 Закону № 2232-XII визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «;Про Збройні Сили України», «;Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до тепер.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Як убачається з матеріалів справи, позивач перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 .
31.10.2025 позивач звернувся до відповідача із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби в запас у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю – ОСОБА_2 , особою з інвалідністю ІІ групи, водночас відповідачем відмовлено позивачу у такому звільнені.
Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на положення підпункту "г" пункту 2 частини четвертої, абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII указала про недоведеність позивачем підстав для звільнення його з військової служби.
Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Пунктом 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України
від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 ( далі Положення № № 1153/2008) передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України. Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України. 
На підставі пункту 233 № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Підпунктом 2 пункту 225 Положення № 1153/2008 визначено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Таким чином, з 24.02.2022 (Укази Президента України № 64/2022 та № 69/2022) військовослужбовці підлягають звільненню на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
За змістом підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (тут і ділі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин: необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Зі змісту наведеної норми висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX.
Суд встановив, що 31.10.2025 позивач звернувся до відповідача із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби у запас у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю ОСОБА_2 . До рапорту надав відповідні документи.
У свою чергу ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІI групи, яка потребує постійного стороннього догляду (довідка до акта огляду медико-соціально експертної комісії серія 12 ААВ №660311 від 07.03.2023, довідка ЛКК №124 від 29.09.2025). 
Суд також установив, що родичами першого ступеня споріднення, які могли б здійснювати догляд за ОСОБА_2 , є ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 ), що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_10 , про шлюб, наявними в матеріалах справи. Водночас вона не може здійснювати догляд у зв`язку з тим, що проживає та працює за кордоном (США). Відповідно до довідки від 15.10.2025 працює в організації Adat Ari El (Каліфорнія США) на посаді старшого бухгалтера з 07.07.2014 по теперішній час. 
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00054687769 від 11.11.2025 (номер запису 81 від 11.11.2025) та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_12 .
Згідно із частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ураховуючи встановлені судом обставин справи, підтверджених відповідними доказами, щодо необхідності здійснення позивачем постійного догляду за хворою (матір`ю) ОСОБА_2 , особою з інвалідністю ІI групи, відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які б могли забезпечити та погодились здійснювати відповідний догляд, суд дійшов висновку про недоведення військовою частиною НОМЕР_1 правомірності свого рішення щодо відмови позивачу у звільненні з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.
При цьому суд зазначає, що у відповідності до частини першої статті 6 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, у тому числі без залучення особи витребовувати документи та відомості, отримувати погодження та висновки, необхідні для вирішення справи. 
Отже, відповідач, не маючи повної інформації при розгляді рапорту позивача, мав витребувати у позивача додаткові документи або необхідні відомості у певних установ. Втім не реалізував надані йому дискреційні повноваження. 
Натомість суд погоджується з доводами позивача про достатність доказів для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю з інвалідністю ІI групи та відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення його матері, які б могли здійснювати такий догляд.
Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність документів, які підтверджують неможливість інших членів сім`ї (дочки та чоловіка) здійснювати догляд за ОСОБА_2 , , оскільки в контексті Закону № 2232-XII поняття «відсутність» охоплює не лише фізичну відсутність особи, а й її нездатність виконувати обов`язки з догляду через об`єктивні обставини. 
У цьому випадку, хоча формально існує інший член сім`ї першого ступеня споріднення (сестра позивача), її неможливість здійснювати догляд за матір`ю через проживання в іншій державі (США) є не лише об`єктивною підставою, що унеможливлює виконання такого обов`язку, а й фактичним підтвердженням відсутності іншої особи, спроможної забезпечити необхідний догляд. Щодо наявності колишнього чоловіка у ОСОБА_2 , то це не свідчить автоматично про його спроможність здійснення догляду за особою з інвалідністю, оскільки догляд передбачає спільне проживання, спільний побут та фактичну готовність здійснювати постійний нагляд. 
Звільнення військовослужбовців для забезпечення належного догляду за особою з інвалідністю ІI групи у цьому випадку є правомірним з точки зору дотримання принципів соціальної справедливості та гарантій соціального захисту.
Отже, відмова у звільненні позивача за наявності в нього обов`язку щодо догляду за особою з інвалідністю та відсутністю іншої особи, спроможної реально забезпечити необхідний догляд особі з інвалідністю в ситуації, що склалася, суперечить принципам: державних гарантій соціального захисту (стаття 46 Конституції України); недопущення перешкод у реалізації прав людини (стаття 21 Конституції України); пріоритетності прав осіб з інвалідністю на отримання належного догляду (Закон № 875-XII).
Таким чином, при ухвалені рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби повинно бути забезпечено належний баланс між інтересами держави та правами людини.
Щодо позовних вимог з приводу зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи.
У даному ж випадку відповідач розглянув рапорт позивача та надав йому відмову у звільненні з військової служби, яка визнана судом необгрунтованою, тобто такою, що прийнята без урахування всіх обставин справи.
Отже, суд, з метою належного захисту порушеного права позивача, дійшов висновку зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232, та позов задовольнити повністю.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, на користь позивача підлягає стягненню, сплачений ним при поданні позовної заяви, судовий збір в розмірі 1211,20 грн. 
Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби в запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації та дії воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп), сплачений відповідно до квитанції від 21.11.2025.
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. 
Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_14 . 
Повний текст рішення виготовлено 26 січня 2026 року.

Суддя І.І. Соломко