ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10грудня 2025 року місто Київ
Справа № 753/11534/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/14905/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О. В., суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 червня 2025 року (ухвалено у складі судді Комаревцевої Л.В.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
 
ВСТАНОВИВ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2025 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідачі є споживачами послуг за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач надає для зазначеного будинку послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідачі з листопада 2020 року не вносили плату за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість, що станом на 01.04.2025 становить 17450,53 грн. Відповідачі, як боржники, що прострочили виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язані також сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової та трьох процентів річних.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Дарницький районний суд м. Києва рішенням від 25 червня 2025 року позов задовольнив.
Стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води, що з врахуванням штрафних санкцій станом на 01.04.2025 становить 18 366,22 грн, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 3 028 грн, що становлять по 1 514 грн з кожного.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
 
Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 25 липня 2025 року подала безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не надав належних і допустимих доказів споживання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 , а суд не врахував відсутність укладеного договору між сторонами.
Звертає увагу, що за вказаною адресою встановлено лічильники обліку гарячої та холодної води, зокрема показники лічильника гарячої води були незмінними з вересня 2022 року, що свідчить про відсутність споживання гарячої води та спростовує вимоги позивача.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити з підстав необґрунтованості викладених у ній доводів, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд першої інстанції вважав установленим, що Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_3 здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРО- РЕКОНСТРУКЦІЯ» (далі - «Позивач») на підставі ліцензії від 01.06.2012 № 198.
Відповідачі є споживачами послуг та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачі своєчасно з листопада 2020 року не вносили плату за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість, що станом на 01.04.2025 становить 17450,53 грн.
Факт надання Позивачем послуг з централізованого опалення, гарячого водопостачання серед іншого, підтверджується нарядами на включення та відключення централізованого опалення в будинку, де мешкають Відповідачі.
Звернень з приводу ненадання або неналежного надання послуг від Відповідача протягом спірного періоду не надходило.
 
Позиція суду апеляційної інстанції 
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., переглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення з урахування доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення зміні чи скасуванню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Указаним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає, а доводи апеляційної скарги цього не спростовують.
 
Доводи апеляційної скарги про відсутність укладеного договору про постачання гарячої води колегія суддів відхиляє як безпідставні та такі, що не є підставою для звільнення від обов`язку зі сплати відповідних послуг враховуючи таке.
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і надалі - в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, Закон № 2189).
За приписами ч. 1, 3 ст. 9 Закону № 2189 споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Водночас у постанові Верховного Суду у від 20 листопада 2024 року по справі № 463/6799/18 вказано, що відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.
Указане випливає як і з ч. 1 ст. 9 Закону № 2189, так і з ч. 1 ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки випливають з дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства (фактичне надання житлово-комунальних послуг).
 
Щодо доводів про неврахування встановленого у квартирі лічильника обліку гарячої води колегія суддів вказує на таке.
Головною причиною незгоди відповідач із оскаржуваним рішенням та заперечення проти позовних вимог є те, що позивач нараховував заборгованість за загальним тарифом (за кількістю зареєстрованих осіб). Водночас відповідач вказує про наявність такого лічильника та не врахування обставини незмінності його показників протягом спірного періоду.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі - Закон № 2119) вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.
Водночас, по-перше, із розрахунку заборгованості вбачається, що з листопада 2021 року позивач нараховував плату за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо-будинкової системи гарячого водопостачання розподілу між (ФГВ). 
Відповідно до п. 8 Розділу V Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 (далі - Методика № 315), обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо-будинкової системи ГВП, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень у будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) незалежно від обсягу спожитої гарячої води у кожному розрахунковому періоді в опалювальний та між опалювальний період пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
Таким чином, не зважаючи на факт користування/не користування житловим приміщенням, а також безвідносно наявності в такому приміщенні індивідуального вузла розподільного обліку, власник такого приміщення зобов`язаний нести витрати на забезпечення функціонування внутрішньо-будинкової системи ГВП (що можна вважати складовою обов`язку утримувати належне власнику майно, у тому числі майна співвласників багатоквартирного будинку).
 
По-друге, із розрахунку заборгованості вбачається, що незважаючи на наявність вузла розподільного обліку (індивідуального лічильника), плата за гаряче водопостачання нараховувалася виходячи з кількості зареєстрованих у квартирі осіб.
Указані обставини позивач частково пояснює тим, що відповідач не передавала показники лічильника, а частково - що закінчився строк повірки лічильника відповідача.
Досліджуючи вказані обставини колегія суддів встановила таке.
Щодо ненадання показників лічильника.
Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 11 Закону № 2119 споживач щомісяця передає показання вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії виконавцю відповідних комунальних послуг або визначеній власником (співвласниками) іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у спосіб, передбачений договором. Виконавець періодично, не менше одного разу на рік, проводить контрольне зняття показань вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії у присутності споживача або його представника.
У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня не допуску виконавець комунальної послуги зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку (абзац 2 ч. 4 ст. 11 Закону № 2119).
ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що не здійснювалося передання показників лічильника гарячої води позивачу протягом спірного періоду, а тому за стандартом «баланс імовірностей» колегія суддів дійшла висновку, що такого передання не було, а тому позивач правомірно нараховував плату за споживання гарячої води виходячи із кількості зареєстрованих у квартирі осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону № 2189 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
У п. 2 Розділу IX Методики № 215 вказано, що для цілей розподільного обліку визначається кількість осіб у приміщенні, які фактично користуються комунальною послугою. Про цю кількість осіб власник/наймач приміщення письмово повідомляє виконавця комунальної послуги та/або виконавця розподілу комунальної послуги, при цьому кількість осіб у приміщенні, які фактично користуються комунальною послугою, не може бути меншою від зареєстрованих у приміщенні - для житлових приміщень.
 
Щодо повірки лічильника.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що в період з жовтня 2023 року по січень 2025 року лічильник відповідача був зняти з обліку позивача.
Згідно з пп. 3 п. 4 Розділу І Методики № 315 для розподілу не приймаються показання вузла розподільного обліку, приладу розподільного обліку теплової енергії, що зняті (надані), починаючи з дати встановлення факту виходу його з ладу (закінчення строку повірки засобу вимірювальної техніки, що входить до його складу) або встановлення факту несанкціонованого втручання в його роботу (самовільний демонтаж, умисне знищення, пошкодження, розкомплектування, у тому числі порушення цілісності пломб, тощо), до дати прийняття на абонентський облік відремонтованого чи заміненого вузла розподільного обліку, приладу розподільного обліку теплової енергії або повіреного засобу вимірювальної техніки, що входить до його складу. Датою встановлення факту виходу з ладу або несанкціонованого втручання в роботу вузла розподільного обліку / приладу розподільного обліку теплової енергії є, зокрема, дата виходу з ладу, зафіксована автоматично таким вузлом/приладом.
Процедура прийняття на абонентський облік вузлів комерційного обліку та вузлів розподільного обліку теплової енергії та водопостачання визначена Порядком прийняття приладу обліку на абонентський облік, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12 жовтня 2018 року № 270 (далі - Порядок № 270).
Вузол розподільного обліку / прилад - розподілювач теплової енергії, встановлений у приміщенні будівлі, приймається на абонентський облік виконавцем відповідної комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, яка здійснює розподіл обсягів комунальних послуг між споживачами протягом 14 календарних днів з дня надходження відповідного звернення від власника (співвласників) будівлі (для приміщення у будівлі, яке не є самостійним об`єктом нерухомого майна) або власника відповідного приміщення (якщо окреме приміщення у будівлі є самостійним об`єктом нерухомого майна) (п. 1 Розділу ІІІ Порядку № 270).
Власник приміщення у будівлі, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна, власник будівлі, в якій окреме приміщення не є самостійним об`єктом нерухомого майна, подає виконавцю відповідної комунальної послуги або визначеній власником (співвласниками) будівлі іншій особі, яка здійснює розподіл між споживачами обсягів комунальних послуг, письмову заяву в довільній формі про прийняття вузла розподільного обліку (приладу - розподілювача теплової енергії) на абонентський облік (п. 2 Розділу ІІІ Порядку № 270).
З дати складання акта про прийняття вузла розподільного обліку (приладу - розподілювача теплової енергії) на абонентський облік такий вузол (прилад - розподілювач теплової енергії) є прийнятим виконавцем відповідної комунальної послуги (визначеною власником (співвласниками) будівлі іншою особою, яка здійснює розподіл обсягів комунальної послуги між споживачами) на абонентський облік, а показання його засобів вимірювальної техніки є обов`язковими для визначення обсягів спожитої комунальної послуги та розрахунків за неї (п. 10 Розділу ІІІ Порядку № 270).
Із матеріалів справи вбачається, що про факт повірки свого лічильника ОСОБА_1 повідомила позивача лише 18 червня 2024 року (а. с. 59), а повний пакет документів, необхідний для опломбування лічильника - 02 жовтня 2024 року (а. с. 60-61). Саме опломбування було здійснене 18 грудня 2024 року, що визнається сторонами.
Доводи про наявність форс-мажорних обставин (карантин та повномасштабне вторгнення) щодо повідомлення позивача про факт повірки лічильника (що здійснено у вересні 2022 року) не беруть колегією суддів до уваги як необґрунтовані, оскільки ОСОБА_1 не вказує у якому зв`язку такі обставини перебувають із неможливістю повідомити відповідача про факт повірки лічильника, що відбувся у вересні 2022 року.
Таким чином, із жовтня 2023 року по грудня 2024 року, позивач навіть не був зобов`язаний приймати показники лічильника відповідача, якби вони надавалися.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із рішення суду за відсутності переконливих доводів щодо порушення судом норм матеріального чи процесуального права, є неналежними й є явно необґрунтованими, а тому колегія суддів їх відхилила.
При цьому колегія суддів ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року).
 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 
 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
 
Судові витрати 
 
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для зміни розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.
 
Керуючись ст. ст. 259, 263, 268, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.
Суддя-доповідач                                                                              О.В. Желепа
 
Судді:                                                                                                 Н.В. Поліщук 
 
                                                                                                             В.В. Соколова