ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2026 р. справа №200/6979/25

м. Дніпро
Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження заяву адвоката Малофєєва Артема Івановича в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 200/6979/25 (головуючий суддя І інстанції – Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 163950029269 від 02.09.2025;
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період проходження військової служби згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 ;
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди навчання згідно з дипломом серії НОМЕР_2 та дипломом серії НОМЕР_3 ;
- зобов`язати відповідача призначити дострокову пенсію за віком як учаснику бойових дій відповідно до Закону України № 1058-IV, з урахуванням зарахованих періодів, починаючи з 26 серпня 2025 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 163950029269 від 02.09.2025 щодо ОСОБА_1 . 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 серпня 2025 року, зарахувавши до його страхового стажу період проходження військової служби згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 з 20.12.1987 по 21.10.1989; періоди навчання згідно з дипломом серії НОМЕР_2 з 01.09.1986 по 09.07.1987 та дипломом серії НОМЕР_3 з 01.09.1990 – 10.06.1996, з урахуванням висновків суду у даному рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням, відповідач – ГУ ПФУ в Донецькій області звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2026 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року у справі № 200/6979/25 залишено без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року у справі № 200/6979/25 залишено без змін.
13 січня 2026 року адвокат Малофєєв Артем Іванович, що діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, понесені ним під час розгляду справи в апеляційному порядку в розмірі 20 000 грн (витрати на правову допомогу).
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2026 року призначено розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення на 19 січня 2026 року у порядку письмового провадження.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду заяви повідомлялись судом належним чином.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи заяви, встановив наступне.
За приписами статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. 
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До пов`язаних із розглядом справи витрат належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову і (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, згідно зі статтею 13 Закону № 5076-VI є самозайнятою особою.
Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс-19).
Суд зазначає, що для включення всього розміру гонорару до суми, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок відповідача у разі задоволення позову, суд повинен встановити, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в п.21 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Як свідчать матеріали справи, представником позивача в ході апеляційного розгляду справи було надано відзив на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Донецькій області, в якому, серед іншого, представник просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесені ним під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 20 000 грн, які складаються з витрат на правову допомогу.
До відзиву надано: договір про надання правничої допомоги № 03/09 від 21.10.2025; звіт № 21/10 від 21.10.2025 про виконані адвокатом роботи у справі № 200/6979/25 в суді апеляційної інстанції; квитанцію від 21.10.2025 про оплату правничої допомоги у розмірі 20 000 грн.
Згідно звіту № 21/10 від 21.10.2025 про виконані адвокатом роботи у справі № 200/6979/25 в суді апеляційної інстанції, адвокатом виконано: підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу у справі; представництво інтересів клієнта у суді апеляційної інстанції. Зазначено, що розмір гонорару адвоката – 20 000 грн встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі та не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого адвокатом.
Разом з цим, суд зауважує, що оскільки предмет спору в цій справі не є складним, судова практика у цій категорії спорів є сталою, справа не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а адвокатом Малофєєвим А.І. складено та подано до суду лише відзив на апеляційну скаргу, справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та не потребує, як такого, представництва адвокатом інтересів позивача у суді, позивачем не надано розрахунок витрат на правничу допомогу, а також зважаючи на співмірність розміру витрат на оплату адвоката зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, суд апеляційної інстанції, вважає, що заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та непропорційним до предмета спору, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн, що відповідає критеріям співмірності і розумності в контексті обставин цієї справи.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції, враховуючи обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета спору, значення справи для сторін, у відповідності до вимог ч. 9 ст. 139 КАС України, має бути стягнуто на користь позивача 1000 грн понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу при апеляційному розгляді справи.
Керуючись ст.ст. 139, 252, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката Малофєєва Артема Івановича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 200/6979/25– задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (ЄДРПОУ 13486010) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги при апеляційному розгляді справи, у сумі 1000,00 (одна тисяча) гривень.
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її ухвалення 19 січня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст судового рішення складено та підписано 19 січня 2025 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв