РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
29 січня 2026 р.  Справа № 120/3997/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - В/ч НОМЕР_1 , відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказує, що з травня 2024 року він проходить військову службу у В/ч НОМЕР_1 . Разом з тим на підставі свідоцтва про хворобу від 30.10.2024 № 1789-п ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. У зв`язку із вказаним обставинами через ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач звернувся до відповідача із рапортами на звільнення та виплату належних йому при звільненні сум грошового забезпечення. Водночас такі рапорти залишились нерозглянутими В/ч НОМЕР_1 , а у відповідь на адвокатський запит представника командир військової частини вказав про необхідність особистого прибуття ОСОБА_1 до В/ч НОМЕР_1 для вирішення порушеного питання. 
Вважаючи бездіяльність щодо не звільнення його з військової служби протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду із цим позовом. 
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Витребувано у сторони відповідача додаткові докази.
25.04.2025 через систему "Електронний суд" відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо задоволення вимог заявленого спору та, посилаючись на норми пункту 234 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, вказав, що для проведення процедур звільнення позивачу належить прибути до Військової частини НОМЕР_1 . Позивача було проінформовано про необхідність прибуття до Військової частини НОМЕР_1 листом від 15.03.2025 № 8026. Однак у зв`язку із неприбуттям заявника відповідач позбавлений можливості виконати всі необхідні процедури, передбачені Положенням № 1153/2008.
30.04.2025 представник позивача подав до суду заяву про зміну предмета позову, в якій користуючись правом визначеним статтею 47 КАС України, змінив предмет позову та просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не направлення рапорту ОСОБА_1 та свідоцтво про хворобу від 30.10.2024 № 1789-п - про звільнення з військової служби на підставі за п. п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням п. 22.12 глави 22 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого Наказом міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 17.11.2008 № 1109/15800, п. 9.1.5 розділу 9 Наказу Міністерства оборони України № 300 від 16.07.1997 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», а також п. 240 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за № 1153/2008 командиру корпусу або командувачу військ оперативних командувань, або посадовій особі, яка відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняна до них - для розгляду по суті;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 негайно направити рапорт ОСОБА_1 та свідоцтво про хворобу від 30.10.2024 № 1789-п - про звільнення з військової служби за п. п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу на з п. 22.12 глави 22 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого Наказом міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 17.11.2008 № 1109/15800, п. 9.1.5 розділу 9 Наказу Міністерства оборони України N 300 від 16.07.1997 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», а також п. 240 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за № 1153/2008 командиру корпусу або командувачу військ оперативних командувань, або посадовій особі, яка відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняна до них - для розгляду по суті;
- після звільнення ОСОБА_1 з військової служби зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити йому виплати відповідно до Наказу № 260 від 07.06.2018 Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».
Ухвалою від 14.05.2025 суд прийняв до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну предмета позову у справі № 120/3997/25 та встановив учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
27.05.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник В/ч НОМЕР_1 зауважив на тому, що наслідком подання та розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.
Відповідачем до матеріалів справи надано лист від 15.03.2025 № 8026, за змістом якого Військова частини НОМЕР_1 повідомила позивача про те, що для звільнення з військової служби йому слід прибути (повернутись) до Військової частини НОМЕР_1 . Отже, відповідач у відповідності до вимог чинного законодавства розглянув рапорт позивача про звільнення з військової служби, надавши відповідь, про що до матеріалів справи долучено відповідні докази, у зв`язку з чим не може бути встановлено протиправної бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах. При цьому, підстави відмови у задоволенні рапорту позивача не є предметом розгляду даної справи з врахування зміни предмету позову та викладу уточнених позовних вимог, а тому в межах даної справи не досліджуються.
Крім того, у відзиві представник звернув увагу суду на ту обставину, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 11.05.2025 № 2602 «Про результати службового розслідування за фактом неповернення з лікування до військової частини підполковника ОСОБА_2 » встановлено, що 04.09.2024 підполковник ОСОБА_3 був направлений на проходження ВЛК до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» в населений пункт Київ. На підставі рішення ВЛК від 17.09.2024 № 5321, підполковник ОСОБА_3 був госпіталізований у психіатричну клініку (з палатами для наркологічно хворих), де перебував на стаціонарному лікуванні у період з 19.09.2024 по 12.11.2024.
Згідно з постановою госпітальної ВЛК від 30.10.2024 № 1789-п підполковник ОСОБА_3 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. По завершенню лікування позивач зобов`язаний був 13.11.2024 прибути до Військової частини НОМЕР_1 в населений пункт АДРЕСА_1 , однак він цього не зробив.
Таким чином, підполковник ОСОБА_3 , без попереднього повідомлення (дозволу) відповідних командирів (начальників), не повернувся з лікування до військової частини та відсутній на військовій службі з 13.11.2024 (більше трьох діб), відтак в діях військовослужбовця містяться ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.
Щодо вимоги про здійснення ОСОБА_4 виплат при звільненні з військової служби зазначив, що до Військової частини НОМЕР_1 не надходив наказ про звільнення позивача, а тому підстав для виплат, передбачених при звільненні військовослужбовця – немає. В разі надходження такого наказу позивачу будуть здійснені нарахування та виплати грошового забезпечення у відповідності до вимог чинного законодавства. Таким чином, вищевказана позовна вимога є передчасною та такою, що заявлена за відсутності предмету спору між позивачем та Військовою частиною НОМЕР_1 .
У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 30.05.2025, представник позивача вказує, що наказ Міністерства оборони України від 06.08.2024 за № 531 визначає чіткі строки розгляду рапортів військовослужбовців Збройних Сил України. Таким чином, розгляд рапорту ОСОБА_1 не може перевищувати 14 діб. Разом з цим, командир Військової частини НОМЕР_1 проігнорував вимоги зазначеного наказу та не розглянув своєчасно і не надав на рапорти ОСОБА_1 відповіді у встановлений вищенаведеним наказом строк.
Більше того, з огляду на норми Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого Наказом міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 17.11.2008 № 1109/15800, постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку в обов`язковому порядку надсилаються командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд, які в свою чергу підлягають негайній реалізації.
Отже, для вирішення питання про звільнення з військової служби військовослужбовцю не потрібно особисто з`явитися до місця служби.
По друге: згідно свідоцтва про хворобу № 1789-п від 30.10.2024 ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з обліку. Крім того, зазначено, що ОСОБА_1 має потребу у супроводженні. Разом з цим, жодної інформації від Військової частини НОМЕР_1 про надання йому супроводження для приїзду до Військової частини НОМЕР_1 не надано, таке супроводження не забезпечувалось.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).
Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що не спростовується сторонами спору.
30.10.2024 госпітальною військово-лікарською комісією психоневрологічного профілю НВМКЦ "ГВКГ" за розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.09.2024 проведено огляд ОСОБА_1 та відповідною постановою ВЛК про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю, на підставі статті 17-а графи ІІ Розкладу хвороб визнано позивача непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Вказано, що ОСОБА_1 потребує звільнення від виконання службових обов`язків за станом здоров`я на термін, необхідний для оформлення звільнення, але не більше 30 календарних днів. Має потребу у одному супроводжуючому.
Вказане зафіксовано у свідоцтві про хворобу від 30.10.2024 № 1789-п (том. 1 а.с.12 (на звороті) -14).
12.11.2024 позивач через ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до В/ч НОМЕР_1 із рапортом на звільнення з військової служби та виплату належних сум грошового забезпечення при звільненні. До рапортів додано свідоцтво про хворобу від 30.10.2024 № 1789-п, про що свідчить супровідний лист ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.11.2024 № 815/ВЛК.
Не отримавши відповіді на згаданий вище рапорт, представник позивача звернувся до В/ч НОМЕР_1 із відповідними адвокатськими запитами.
Листом від 15.03.2025 № 8026 командир В/ч НОМЕР_1 повідомив заявника про необхідність особистого прибуття ОСОБА_1 для звільнення з військової служби.
Разом з тим, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, позивач не погоджується з бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо не направлення рапорту ОСОБА_1 та свідоцтво про хворобу від 30.10.2024 № 1789-п про звільнення з військової служби на підставі за п. п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» командиру корпусу або командувачу військ оперативних командувань, або посадовій особі, яка відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняна до них - для розгляду по суті, тому звернувся до суду із цим позовом.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).
Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" за №64/2022від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який діє і дотепер.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VIII , воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII, в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин).
Згідно із частинами 1, 3 статті 1 Закону № 2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону № 2232-XII).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
У відповідності до статті 12 Закону України № 2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до частини третьої статті 24 Закону № 2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно з пунктом "б" частини першої статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби.
Положеннями пп. "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану: за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Приписами частини сьомої статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений в Положенні про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008, в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин).
В розділі І Положення № 1153/2008 зазначено, що початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" (п. 6). Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим (п. 7).
Згідно з пунктом 12 розділу І Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України (абз. 1). Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (абз. 2). Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України (абз. 4).
Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 Положення № 1153/2008.
Так, у підпункті 2 пункту 225 зазначено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону № 2232-ХІІ: у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Відповідно до пункту 229 Положення № 1153/2008 за наявності підстав, передбачених статтею 26 Закону № 2232-ХІІ, військовослужбовець може бути звільнений з військової служби під час досудового розслідування або судового провадження, якщо до нього не застосовано заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання особи або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою, з одночасним повідомленням про звільнення відповідних органів досудового розслідування чи суду.
Водночас пункт 233 Положення № 1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: 
- підстави звільнення з військової служби; 
- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; 
- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Згідно з приписами пункту 240 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.
Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.
Рішення про дальше проходження військової служби військовослужбовцями, яких визнано обмежено придатними до проходження військової служби в мирний час, приймає посадова особа, до чиєї номенклатури призначення належить посада, яку займає військовослужбовець, на підставі відповідних клопотань. Після прийняття рішення про продовження проходження військової служби зазначені військовослужбовці можуть бути звільнені з військової служби на загальних підставах.
Згідно з пунктом 260 Положення № 1153/2008 під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону № 2232-ХІІ, та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.
Військовослужбовці, які перебувають на військовій службі та визнані військово-лікарською комісією непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку, підлягають звільненню у відставку. Військовослужбовці, які перебувають на військовій службі та під час дії воєнного стану визнані військово-лікарською комісією непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6 - 12 місяців, підлягають звільненню в запас із зазначенням у наказі про звільнення, що такі особи підлягають повторному медичному обстеженню після закінчення відповідного строку (абзац дев`ятий пункту 260 Положення № 1153/2008).
Військовослужбовці, які згідно з висновком (постановою) військово-лікарської комісії визнані непридатними за станом здоров`я до військової служби, направляються до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання переданих з військової частини документів щодо звільнення з військової служби.
Військовослужбовці також мають право особисто подавати документи для оформлення звільнення з військової служби.
Приписами статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, визначено в Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженій наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 (далі - Інструкція № 170).
В розділі XII Інструкції № 170 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення (п.12.1).
В пункті 14.28 розділу XIV Інструкції № 170 зазначено, що документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Командир військової частин зобов`язаний забезпечити своєчасне здавання військовослужбовцями посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.
Військовослужбовці, які перебувають на військовій службі та визнані військово-лікарською комісією непридатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців, звільняються з військової служби з урахуванням вимог пункту 260 Положення.
Із аналізу наведених правових норм слідує, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII за станом здоров`я, зокрема на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.
При цьому, норми положення пункту 240 Положення № 1153/2008 чітко та однозначно визначають, що після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я, документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.
Таким чином норми чинного законодавства визначають обов`язок військової частини, у якій військовослужбовець проходить військову службу, у разі отримання відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я, надіслати документи про його звільнення з військової служби посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.
В свою чергу, механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України визначено в Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 07 серпня 2024 р. за № 1214/42559 (далі - Порядок № 531).
В пункті 2 розділу І Порядку № 531 зазначено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах.
За приписами пунктів 1-4 Розділу ІІІ Порядку № 531 у паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок «Рапорт»; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.
Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.
Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Відповідно до пунктів 7-9 Розділу ІІІ Порядку № 531 забороняється:
1) встановлювати будь-які інші вимоги щодо форми та змісту паперового рапорту, що не передбачені цим Порядком, у тому числі стосовно:
подання рапортів з окремих питань виключно написаними власноруч або друкованим способом;
недотримання вимог щодо розміру полів, відступів, шрифтів, кольору чорнила чи друку, розміру та якості паперу тощо, які не передбачені цим Порядком;
наявності граматичних, синтаксичних чи інших помилок, які не впливають на суть рапорту;
2) відмовляти у розгляді рапорту у разі відсутності доданих документів або інформації, які є або повинні бути в наявності у розпорядженні командира (начальника), створюються/формуються/видаються самим підрозділом та/або можуть бути витребувані підрозділом в іншого підрозділу та/або відповідного закладу охорони здоров`я тощо;
3) вимагати від військовослужбовця попереднього усного погодження паперового або електронного рапорту із безпосереднім або прямим командиром (начальником) перед його фактичним поданням відповідно до положень цього Порядку;
4) відмовляти у прийнятті (реєстрації) власноруч написаних рапортів військовослужбовців.
Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Водночас, зважаючи на обставини встановлені під час розгляду цієї справи по суті суд не може визнати обґрунтованими аргументи сторони відповідача щодо необхідності особистого прибуття ОСОБА_1 до В/ч НОМЕР_1 для звільнення останнього з військової служби, адже такі не узгоджуються з наведеними вище нормативно-правовим документам, які, в свою чергу, в окремих випадках дозволяють здійснити розгляд рапорту про звільнення з військової служби без особистої присутності військовослужбовця.
Також варто наголосити, що надана Військовою частиною НОМЕР_1 відповідь від 15.03.2023 на адвокатський запит не може вважати розглядом рапорту позивача та свідчити на користь аргументів відповідача щодо розгляду такого.
Більше того, слід врахувати, що згідно свідоцтва про хворобу від 30.10.2024 № 1789-п ОСОБА_1 має потребу у одному супроводжуючому. Разом з тим, відповідач, не врахувавши вказаних обставин, наполягав на особистому прибутті військовослужбовця до В/ч НОМЕР_1 , що в свою чергу, не може бути розцінено судом, як прояв розсудливості та обґрунтованості заявленої позиції.
Системний аналіз вказаних норм дає можливість суду дійти висновку про те, що у спірному випадку відповідач всупереч наведених вище норм чинного законодавства, якими врегульовано питання звільнення військовослужбовця під час дії особливого періоду, зокрема після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця ОСОБА_1 до військової служби за станом здоров`я та власне рапорту позивача, допустив протиправну бездіяльність неоформивши та ненадіславши документи про його звільнення з військової служби посадовій особі, уповноваженій приймати рішення про звільнення позивача з військової служби, в цьому випадку командиру корпусу та командувачу військ оперативних командувань, або посадовій особі, яка відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняна до них.
Варто наголосити, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади (постанови Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 599/1422/16-а, від 15.12.2021 у справі № 1840/2970/18).
В даному випадку, на переконання суду, належним способом захисту прав позивача є покладення обов`язку на Військову частину НОМЕР_1 надіслати рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за пп. "б" п. частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з долученими документами особі, уповноваженій приймати рішення про звільнення позивача з військової служби: командиру корпусу та командувачу військ оперативних командувань, або посадовій особі, яка відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняна до них, для розгляду рапорту по суті.
Щодо позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 : "після звільнення позивача з військової служби зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити йому виплати відповідно до Наказу № 260 від 07.06.2018 Міністерства оборони України "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам"", такі, на думку суду є передчасними, оскільки наказ про звільнення з військової служби приймається за результатом розгляду відповідного рапорту про звільнення з військової служби (абз.4 п.241 Положення № 1153/2008) уповноваженим на це командиром, а в даному випадку розгляд такого матиме місце після набрання цим рішенням законної сили за наслідком розгляду рапорту позивача та у разі позитивного вирішення такого.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов по суті належить задовольнити частково, водночас обравши при цьому правильний і найбільш ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, незалежно від того формулювання позовних вимог, що наведене у позовній заяві.
Судові витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до положень частини 3 статті 139 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неоформлення та ненаправлення документів про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі п. п. "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема рапорту ОСОБА_1 з доданими документами, посадовій особі, уповноваженій приймати рішення про звільнення позивача з військової служби (командиру корпусу та командувачу військ оперативних командувань, або посадовій особі, яка відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняна до них) - для розгляду по суті.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надіслати рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі п. п. "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з доданими до нього документами, посадовій особі, уповноваженій приймати рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби (командиру корпусу та командувачу військ оперативних командувань, або посадовій особі, яка відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняна до них) - для розгляду по суті.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 , сплачений судовий збір в сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 . 

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
Повний текст рішення складено та підписано суддею 29.01.2026.

Суддя Томчук Андрій Валерійович