Справа № 991/9397/25
Провадження №11-сс/991/789/25
Слідчий суддя: ОСОБА_1 
Головуючий суддя: ОСОБА_2 

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2025 року                                                                                         м. Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого                                 ОСОБА_2 ,
суддів                                         ОСОБА_3 , 
                                        ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 , 
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26.11.2025 про відмову у задоволенні його скарги на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей після отримання заяв про кримінальні правопорушення, 
ВСТАНОВИЛА:
1. Зміст оскаржуваного судового рішення
і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26.11.2025 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей після отримання заяв про кримінальні правопорушення від 12.09.2025 № 09/16 та № 09/16-1.
Слідчий суддя встановив, що 12.09.2025 ОСОБА_6 подав до НАБУ дві скарги, а фактично заяви, за вих. № 09/16 та № 09/16-1 про вчинення заступником директора НАБ України ОСОБА_7 та начальником відділу по роботі з розгляду заяв, звернень та запитів управління комунікацій та зовнішніх зв`язків НАБУ ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 396 КК України, із яких до підсудності Вищого антикорупційного суду відноситься лише ст. 364 КК України.
Дослідивши зміст цих заяв, слідчий суддя констатував, що в них, як і в скарзі слідчому судді від 14.09.2025, не наведено конкретних відомостей, що можуть свідчити про вчинення цими особами кримінальних правопорушень.
Заявник не наводить об`єктивних даних, які б підтверджували зазначені ним відомості, а лише висуває загальне припущення про можливе вчинення протиправних (злочинних) дій, надаючи суб`єктивну оцінку правомірності тих чи інших дій, виходячи з власного аналізу та бачення (трактування) норм закону України про кримінальну відповідальність.
2. Вимоги апеляційної скарги
і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, ставить вимогу про скасування ухвали слідчого судді ВАКС від 26.11.2025 та постановлення нової, якою його скаргу на бездіяльність посадових осіб НАБУ слід задовольнити, внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінальних правопорушень посадовими особами НАБУ ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також суддею ОСОБА_9 . 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що слідчий розглянув його скаргу із порушенням 72-годинного строку на її розгляд, без ухвали про відкриття провадження та без забезпечення його участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, що свідчить про упередженість слідчого судді. 
3. Позиції учасників судового провадження.
ОСОБА_6 про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а. п. 157), у судове засідання не прибув, причини своєї неявки не повідомив. При цьому, апелянт в апеляційній скарзі прохав про участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. 
Разом з тим, після відкриття головуючим судового засідання секретар судового засідання, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 342 КПК, доповіла, що відповідно до відомостей підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС, апелянт, який подав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, перебуває у системі ЄСІТС у статусі «офлайн» (а. п. 159).
Відповідно до ч. 6 ст. 336 КПК, ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, переривання зв`язку тощо несе учасник кримінального провадження, який подав відповідне клопотання.
Національне антикорупційне бюро повідомлене належним чином про час, дату та місце судового засідання (а.п. 152, 156), однак його представник у судове засідання не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив. 
Керуючись ч. 4 ст. 405 КПК України, судовий розгляд здійснено за відсутності належним чином повідомлених учасників судового провадження.
4. Мотиви суду.
Заслухавши доповідь головуючого, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Порядок внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань визначений у статті 214 КПК України.
Так, ч. 1 ст. 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. 
Частиною 2 вказаної статті визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При цьому, в реєстрі, серед іншого, згідно з п.4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України, зазначається короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Аналогічні вимоги закріплені у Положенні про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженому Наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298.
Частина 2 Глави 1 Розділу ІІ вказаного Положення закріплює, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема - мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Положення ст. 214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення.
Відмінністю письмової заяви чи повідомлення про злочин від будь-якого іншого звернення є викладення в такій заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Як вбачається із тексту заяв від 12.09.2025 №09/16 та 09/16-1, ОСОБА_6 11 та 21 липня 2015 року, а також 13 та 18 серпня 2025 року подав до НАБУ заяви щодо можливих неправомірних дій, вчинених суддею Зарічного районного суду м. Суми та посадовими особами правоохоронних органів. У відповідях за підписами заступника директора НАБУ ОСОБА_10 від 25.07.2025 та т.в.о. керівника управління комунікацій та зовнішніх зв`язків НАБУ ОСОБА_11 від 11 та 21 серпня 2025 року зазначено, що в заявах ОСОБА_6 не вказано об`єктивних даних, які свідчать про вчинення корупційних чи інших кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності НАБ України. Крім того, Управлінням внутрішнього контролю НАБ України не встановлено порушень законодавства з боку працівників НАБ України під час розгляду його заяв. Наведене у листах, на думку апелянта, свідчить про невиконання заступником директора НАБУ ОСОБА_7 та т.в.о. керівника управління комунікацій та зовнішніх зв`язків НАБУ ОСОБА_8 імперативних норм щодо внесення відомостей до ЄРДР, та вчинення цими посадовими особами злочинів, передбачених ст. 364, 369 КК України. 
Листом директора НАБУ ОСОБА_12 від 14.10.2025 за вих. № 01-294/31276 ОСОБА_6 повідомлено про результати розгляду його заяв, зокрема про те, що Управлінням внутрішнього контролю НАБУ за наслідком проведення перевірки доводів викладених у них, порушень вимог чинного законодавства в діях працівників НАБУ ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не встановлено, підстави для вжиття заходів реагування в межах компетенції УВК НАБУ відсутні (а.п. 110).
Дослідивши зазначені аргументи, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді, що заяви ОСОБА_6 від 12.09.2025 не містять тих необхідних відомостей, які б могли бути підставами для початку досудового розслідування щодо посадових осіб НАБУ. Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК (зловживання владою або службовим становищем) має три обов`язкові ознаки: діяння - використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, що полягає у певних діях або бездіяльності суб`єкта; тяжкі наслідки; причинний зв`язок між діянням та наслідками. Суб`єктивна сторона означеного злочину характеризується прямим умислом та спеціальною метою - одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе чи іншої фізичної або юридичної особи. Відсутність хоча б однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ч. 2 ст.364 КК.
Відповідно до пункту 4) Примітки до ст.364 КК України, тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Таким чином, відповідальність за ч.2 ст.364 КК України наступає виключно у разі спричинення матеріальної шкоди у визначеному законом розмірі. А як вбачається із змісту заяв, ОСОБА_6 фактично виказує незгоду із неналежним, на його думку, реагуванням на заяви та невнесенням посадовими особами НАБУ відомостей до ЄРДР за його заявами про ймовірне вчинення суддею ОСОБА_9 та посадовими особами правоохоронних органів злочинів, що не має ознак заподіяння матеріальної шкоди, та може бути предметом судового контролю в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що за наведених в заявах ОСОБА_6 обставин, в діях описаних осіб відсутній один з елементів об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.364 КК України, а відтак такі заяви не містять відомостей про наявність складу кримінального правопорушення та не можуть бути підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
За відсутності в заявах від 12.09.2025 жодних відомостей про вчинення заступником директора НАБУ ОСОБА_7 та т.в.о. керівника управління комунікацій та зовнішніх зв`язків НАБУ ОСОБА_8 злочинних діянь з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, що спричинило тяжкі наслідки, не зазначення розміру завданої шкоди та отриманої неправомірної вигоди, обов`язок внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінальних правопорушень у детектива НАБУ відсутній. А тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про імперативний обов`язок внесення таких відомостей детективом НАБУ із подальшим виконанням приписів ч. 7 ст. 214 КПК, як такий, що не ґрунтується на матеріалах апеляційного провадження. 
В частині заяви про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 396 КК України (приховування злочину), колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді про непідсудність зазначеного злочину ВАКС, що виключає процесуальні повноваження слідчого судді цього суду здійснювати судовий контроль у провадженні стосовно зазначеної норми КК України. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що за відсутності обставин, які б вказували на ймовірне вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.364 КК України, про що зазначалось вище, неможливо ставити питання про його приховування, а відтак про наявність ознак злочину, передбаченого ст. 396 КК України.
Відтак суд апеляційної інстанції приходить до переконання про відсутність в заявах ОСОБА_6 обов`язкових ознак кримінальних правопорушень, зокрема корупційного, а тому прийняте слідчим суддею рішення про відмову у задоволенні його скарги відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості. 
Відповідаючи на довід апеляційної скарги про істотне порушення слідчим суддею норм процесуального права, зокрема через розгляд скарги із порушенням 72-годинного строку на її розгляд, без ухвали про відкриття провадження та без забезпечення його участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, колегія суддів виходить із наступного. 
Частинами 2, 3 ст. 306 КПК встановлено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги. Розгляд скарг здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Водночас, частина 1 ст. 68 Конституції України декларує обов`язок неухильного додержання Основного закону та законів України. Ця норма зобов`язує всіх осіб (не лише органи державної влади) діяти у правовому полі, тобто добросовісно.
Суд у своїй діяльності зобов`язаний дотримуватися верховенства права (ст. 129 Контситуціїї України). Ця норма імперативно покладає на суд обов`язок застосовувати принцип верховенства права у кожному провадженні, що означає й необхідність враховувати добросовісність як його структурний елемент (разом із рівністю усіх учасників судового процесу перед законом і судом, розумні строки розгляду справи судом тощо).
Як вбачається із матеріалів апеляційного провадження, скарга ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи НАБУ надійшла до Вищого антикорупційного суду 15.09.2025 та в цей же день на підставі протоколу автоматизованого визначення слідчого судді передано для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 (а.п. 1-8).
Судовий розгляд призначався неодноразово. Судові засідання 17.09.2025, 22.09.2025 та 24.09.2025 зняті з розгляду у зв`язку із зайнятістю слідчого судді в іншому кримінального провадженні, перебуванням у відпустці та лікарняному (а.п. 13, 15, 20). Судові засідання, призначені на 02 та 21 жовтня 2025 року були зняті з розгляду за клопотанням представника НАБУ ОСОБА_13 (т. 25, 32). При чому для забезпечення участі скаржника ОСОБА_6 в режимі відеоконференції у судовому засіданні 21.10.2025 секретарем судового засідання було створено конференцію в підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС, на яку запрошено ОСОБА_6 . Проте останній до конференції не приєднався та його статус в цій підсистемі був зазначений як «офлайн» (довідка а.п. 39).
Настуgне судове засідання було призначено на 28.10.2025.
25.10.2025 ОСОБА_6 подано заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_1 яка передана на розгляд судді ВАКС ОСОБА_14 . 
У судове засідання, призначене суддею ОСОБА_14 на 28.10.2025 о 10:00, заявник не прибув, подав клопотання про участь у засіданні у режимі відеоконференції, у встановлений час на зв`язок не вийшов, причин неявки не повідомив. У зв`язку з неявкою заявника розгляд було відкладено на 29.10.2025, на яке заявник також не прибув. Розгляд було відкладено на 30.10.2025.
У судове засідання, призначене на 30.10.2025, ОСОБА_6 не прибув, подав клопотання про участь у засіданні у режимі відеоконференції, у встановлений час на зв`язок не вийшов, причин неявки не повідомив. У зв`язку з неявкою заявника розгляд було відкладено на 03.11.2025. 
У судове засідання, призначене на 03.11.2025, ОСОБА_6 не прибув. За наслідком розгляду ухвалою судді Вищого антикорупційного суду від 03.11.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_6 від 25.10.2025 про відвід слідчого судді ОСОБА_1 було відмовлено (а.п. 30).
10 та 12 листопада 2025 року ОСОБА_6 скерував повторні заяви про відвід слідчого судді ОСОБА_1 та судді ОСОБА_14 (а.п. 82, 90), які 20.11.2025 були залишені без розгляду на підставі вимог ч. 4 ст. 81 КПК.
Крім того, 20.11.2025 слідчий суддя під час перебування у нарадчій кімнаті із розгляду скарги ОСОБА_6 у справі № 991/9397/25 дійшов висновку про необхідність повторного повідомлення заявника щодо задоволення його клопотання про здійснення дистанційного судового провадження, у зв`язку з чим відновив судовий розгляд скарги (ухвала від 20.11.2025, а.п. 97). 
Судовий розгляд було призначено на 14:00 год 26.11.2025, про що ОСОБА_6 повідомлений належним чином (а.п. 98-99).
Для забезпечення участі скаржника ОСОБА_6 в режимі відеоконференції у судовому засіданні 26.11.2025 секретарем судового засідання було створено конференцію в підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС, на яку о 14:02 запрошено ОСОБА_6 . Проте останній до конференції не приєднався та його статус в цій підсистемі був зазначений як «офлайн» (довідка а.п. 116). Відтак слідчим суддею скаргу ОСОБА_6 було розглянуто 26.11.2025 за відсутності заявника. 
Дослідивши наведене, колегія суддів зважає, що скарга на бездіяльність органу досудового розслідування є інструментом реалізації ОСОБА_6 своїх прав, при цьому заявник має бути зацікавлений у вирішенні поставленого перед слідчим суддею процесуального питання в межах передбачених законом строків. Водночас скаржник є користувачем системи «Електронний суд», був обізнаний про дату та час судових розглядів, прохав про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, але запрошення на які ігнорував. Отже, описана поведінка скаржника, на переконання колегії суддів, свідчить про неналежну реалізацію заявником процесуальних прав, що перешкодило слідчому судді розглянути скаргу у визначений законом строк. За таких умов колегія суддів не вбачає в діях слідчого судді порушень вимог кримінального процесуального закону.
Твердження апелянта про розгляд його скарги без постановлення ухвали про відкриття провадження не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального законодавства, оскільки обмежені строки щодо розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність органу досудового розслідування, визначені ч. 2 ст. 306 КПК України, як і ст. 304 КПК, не передбачають обов`язкового постановлення окремого рішення про відкриття провадження за скаргою. Водночас, призначення судового засідання стосовно розгляду скарги формально вказує на початок судового розгляду. 
А тому наведений довід апеляційної скарги також відхиляється колегією суддів. 
5. Висновки суду
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
В силу вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів, дотримуючись вимог ст.404 КПК України, оцінивши у сукупності матеріали апеляційного провадження та співставивши їх із доводами апелянта, дійшла висновку, що ухвала слідчого судді від 26.11.2025 постановлена за наслідком повного та об`єктивного судового розгляду, відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, а апеляційна скарга не містить доводів, які б могли переконати колегію суддів у протилежному, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 532 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26.11.2025 - без змін. 
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:                                                                 ОСОБА_2 

Судді:                                                                         ОСОБА_3 

                                                                                ОСОБА_4