ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/16499/25
Провадження № 33/820/872/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Матущак М.С., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2025 року,
в с т а н о в и в :

Цією постановою
ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з нього на користь держави 605 грн 60 коп судового збору. 
За постановою судді, 29 травня 2025 року о 01 год 38 хв ОСОБА_1 в місті Хмельницькому на вулиці Чорновола, 176/1, керував транспортним засобом Фольксваген Пасат, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння. Огляд на стан алкогольного сп?яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу, із застосуванням спеціального технічного приладу ДРАГЕР, результат позитивний – 2,03 ‰, чим порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР України і вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2025 року, вказану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Уважав, що вказане рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню.
Зазначав, що всупереч нормам закону справу було розглянуто без його участі, а твердження суду першої інстанції про належне сповіщення не відповідає дійсності, оскільки на вказану у протоколі про адміністративне правопорушення дату – 16 червня 2025 року о 10 год 00 хв судове засідання не відбулося, а про дату та час наступного розгляду він у встановленому порядку повідомлений не був.
У матеріалах справи відсутні докази, які би свідчили про недобросовісний характер його поведінки, як особи, що мала брати участь у судовому засіданні, і відсутні докази його належного повідомлення судом про дату та час розгляду справи.
28 листопада 2025 року шляхом системного моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень йому вдалося отримати інформацію, що справу було розглянуто 05 листопада 2025 року без належного оповіщення про результати її розгляду, чим було порушеного право доступу до суду.
Серед іншого звертав увагу на те, що його вина не доведена, матеріали справи належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ним, ОСОБА_1 , правопорушення не містять.
Указував, що всі сумніви щодо доведеності вини суд повинен тлумачити на користь особи, що притягається до адміністративної відповідальності.
На думку апелянта, працівниками поліції було допущено низку порушень встановлених правил та норм чинного законодавства.
Зокрема ними було безпідставно зупинено транспортний засіб, оскільки не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факт порушення ним, як водієм, положень Правил дорожнього руху України, які би відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» надавали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу.
Отже, на його думку, всі наступні вимоги працівників поліції, він, як водій, не зобов`язаний був виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами вини у вчиненні адміністративного правопорушення.
Окрім цього, поліцейський, на його думку, здійснив застосування спеціального технічного приладу Alcotest Drager із грубим порушенням вимог щодо його експлуатації, а тому результати тесту не можуть вважатися об`єктивними та прийматися до уваги в якості належних та допустимих доказів у справі.
Також матеріали справи не містять сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки, що викликає обґрунтовані сумніви щодо їх наявної і достовірності.
Тому наявні підстави для закриття провадження у справі щодо нього за вчинене адміністративне правопорушення, відповідальність за яке, передбачена ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд надав ОСОБА_1 можливість брати участь у розгляді справи, завчасно і належним чином сповістив його про дату, час і місце судового засідання.
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився.
12 грудня 2025 року до суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи на іншу дату через неможливість прибути до суду з підстав перебування на військовій службі.
За змістом ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто за наявності даних про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ч.3 ст.268 КУпАП при розгляді справ, передбачених ст.130 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.
Тому клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає та суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).
Отже, за таких обставин з метою дотримання розумних строків розгляду, нез`явлення ОСОБА_1 до суду не перешкоджає розгляду справи за його відсутності відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку про таке.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.
Відповідно до вимог ст.ст.251, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, для чого дослідити і дати оцінку зібраним у справі доказам.
Цих вимог закону суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення дотримався.
Відповідно до п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджену Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015року № 1452/735 та зареєстровану в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, – визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння. 
Обставини вчиненого ОСОБА_1 порушення п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України та відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджуються: 
-відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР! №344749 від 29 травня 2025 року;
-відомостями з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, згідно з яким, ОСОБА_1 погодився з результатом огляду, що засвідчив своїм підписом. Огляд був проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів;
-роздруківкою приладу «Драгер», згідно з якою ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння (2,03 ‰); 
-рапортом працівника поліції про те, що 29 травня 2025 року під час несення служби о 01 год 38 хв в м. Хмельницькому на вул. Чорновола 176/1 під час комендантської години, згідно п.7 ч.1 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію» було зупинено транспортний засіб Фольксваген Пасат, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів;
-відеозаписом з місця події на якому зафіксовано рух транспортного засобу Фольксваген Пасат, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Уважаю, що місцевий суд дав належну правову оцінку цим доказам і дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
У ході перегляду справи апеляційною інстанцією не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджену Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.
Відповідно до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння чи під дією лікарських засобів підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. 
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
З відеозапису з нагрудних бодікамер працівників поліції вбачається факт руху транспортного засобу Фольксваген Пасат д.н.з. НОМЕР_1 , та те, що водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, в ході якого в нього виявлено стан алкогольного сп`яніння – 2,03 ‰, з результатом погодився, не бажав їхати у медичний заклад. 
Водночас згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу фактично свідчить про визнання ним факту перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Відсутність заперечень щодо результату огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, вказує на те, що водій транспортного засобу повністю погоджується з визнанням факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та не бажає спростувати позитивний результат огляду шляхом проведення відповідного огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.
Доводи апелянта про те, що процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення проведено з грубими порушеннями, є безпідставними.
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П 51 QM 1740 103 24 від 29 жовтня 2024 року газоаналізатор для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Alcotest 6810» Зав. № ARBL-0934 відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019 Метрологія. Свідоцтво чинне до 29 жовтня 2025 року.
Наявний в матеріалах справи відеозапис містить відеофайли, які є цілісними (кожний у свою чергу), безперервними (кожний у свою чергу) і повністю відтворюють обставини вчиненого правопорушення. 
Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.
Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
В даному випадку, до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №344749 від 29 травня 2025 року долучені відеозаписи з технічних засобів відеозапису: VB 476371, VB 475942.
Указані вимоги закону були дотримані та виконані належним чином.
Відеофіксація працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст.40 Закону України «Про Національну поліцію». 
Так, відеозаписами зафіксовані реальні обставини, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити відношення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на особу, яка керувала транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що вказані відеозаписи надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку всіх осіб, відтак є належним та допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В частині посилання на безпідставну зупинки транспортного засобу слід зазначити наступне.
Оцінюючи доводи про те, що жодних підстав визначених ст.35 ЗУ «Про національну поліції» для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 у працівників поліції не було, слід визнати необґрунтованими.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і діє на даний час.
Відповідно до пункту 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Згідно з п.п.5, 6, 7 ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану:
- запроваджувати, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування;
- встановлювати, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів;
- перевіряти, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
Відповідно до ч.4 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Згідно вимог п.24 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція, відповідно до покладених на неї завдань, бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
З наведеного вбачається, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Переглядом справи не встановлено порушень працівниками поліції Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції.
Усі матеріали справи зібрані працівниками патрульної поліції, які діяли в межах своїх повноважень, протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам ст.256 КУпАП.
Дії поліцейських жодним чином не призвели до звуження чи обмеження конституційних прав водія чи його основоположних свобод, не обмежили його в можливостях ефективно використати свої права, та не ставить під сумнів походження доказів, їх надійність та достовірність.
Будь-яких порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які би стали підставою для скасування постанови судді суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).
З огляду на викладене, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення в їх сукупності, приходжу до висновку про обґрунтованість та законність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП.
Порушень вказаних вимог законодавства, які би ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не встановлено.
Переконливих доводів у апеляційній скарзі чи в судовому засіданні апеляційного суду, які би спростовували висновки суду першої інстанції, не знайдено.
Адміністративне стягнення накладено відповідно до вимог ст.33 КУпАП.
Обставин, які би виключали провадження у справі, на що є посилання у апеляційній скарзі відповідно до ст.247 КУпАП, немає.
Підстави для закриття провадження у справі з наведених в апеляційній скарзі мотивів відсутні.
Керуючись ст.294 КУпАП,
п о с т а н о в и в :
Постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін, а його апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя Хмельницького 
апеляційного суду Матущак М.С.