ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 р. 	Справа № 440/1244/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко) від 22.09.2025 по справі № 440/1244/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21.01.2025 року за № 163950028442 щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії та не зарахуванні до страхового стажу та заробітної плати періодів роботи в ЗАТ “Золотодобувна компанія Полюс” з 23.03.2012 по 23.01.2019;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 та зарахувати до страхового стажу та заробітної плати періодів роботи в ЗАТ “Золотодобувна компанія Полюс” з 23.03.2012 по 23.01.2019.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії від 21.01.2025 за № 163950028442.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 з 22.07.2024 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням заробітку згідно довідки про заробітну плату АТ "Полюс Красноярськ" за періоди роботи 23.03.2012 по 23.01.2019 з офіційно встановленого курсу російського рубля до української гривні станом на день призначення пенсії - 22.07.2024, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 23.03.2012 по 23.01.2019.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 986,96 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що представник позивача засобами електронної пошти подав запит (заяву) довільної форми в якому серед іншого просив зарахувати та провести перерахунок пенсії позивачу з врахуванням страхового стажу та заробітної плати періоди роботи з 23.03.2012 по 23.01.2019. До запиту (заяви) було додано трудову книжку НОМЕР_1 від 22.03.2012, довідки ЗАТ "Золотодобувна компанія Полюс" від 25.01.2019 № 00000000030 та від 06.05.2019 № 93/ПК-ОФО, трудовий договір від 22.03.2012 № 51624/П. Враховуючи положення Закону № 1058-IV та Порядку № 22-1 та зважаючи на суб`єкт звернення, форму (довільна) та спосіб подання заяви (електронна пошта) вбачається, що звернення за перерахунком пенсії було здійснено не у встановлений законом порядку, позаяк нормами чинного пенсійного законодавства обумовлений конкретний порядок та особливості подання заяви зокрема про перерахунок пенсії. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що реалізація позивачем права на перерахуно пенсії повинно здійснюватися у встановленому порядку, визначеному зокрема у Законі № 1058-IV та Порядку № 22-1.
Позивач скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, в якій проти її задоволення заперечував та просив відмовити. Посилався на аналогічні обставини, які викладені в позовній заяві.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи ( в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у них доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ( у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі № 440/10575/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не розгляду та не прийняття рішення за результатами розгляду заяви від 19.08.2024 (вх. № 14420/Б-1600-24). Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області розглянути заяву від 19.08.2024 (вх. № 14420/Б-1600-24), із прийняттям відповідного рішення, з урахуванням правових висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Судом при розгляді справи встановлено, що факт зайнятості позивача в період з 23.03.2012 по 23.01.2019 на території російської федерації підтверджується даними трудової книжки, копією довідки ЗАТ “Золотодобувна компанія Полюс” від 25.01.2019 № 00000000030.
На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі № 440/10575/24 ГУ ПФУ в Полтавській області прийнято рішення від 21.01.2025 № 163950028442, яким відмовлено позивачу у перерахунку пенсії.
В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що заява від 19.08.2024 подана через представника, адвоката Колеснікова Володимира Олександровича, та не відповідає вимога Порядку.
Позивач вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії від 21.01.2025 за № 163950028442, протиправне. Головним управлінням ПФУ в Полтавській області не здійснено перерахунок пенсії, при цьому зазначивши про необхідність особисто звернення позивача до органу Пенсійного фонду із відповідною заявою. При цьому Порядок № 22-1 не містить обов`язку пенсіонера звертатись із заявою про призначення пенсії особисто, а вжитий у пункті 1.1 Порядку № 22-1 термін "заявник" дає підстави стверджувати, що таким заявником може бути і представник. Тому, суд вважав, що у цьому випадку належить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (як орган у якому позивач перебуває на пенсійному обліку та який здійснює нарахування і виплату пенсії) здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії згідно довідки про заробітну плату АТ "Полюс Красноярськ" за період роботи з 23.03.2012 по 23.01.2019 та з офіційно встановленого курсу російського рубля до української гривні станом на день призначення пенсії - 22.07.2024, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 23.03.2012 по 23.01.2019.
Колегія суддів погоджується з вказаним рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян врегульовує Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі – Закон № 1058-IV).
Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Згідно з п. 1 ст. 41 Закону № 1058-IV, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та РФ (надалі – Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст. 5 Угоди).
Відповідно до ст. 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Згідно з ч. 3 ст. 6 Угоди, обчислення пенсій відбувається із заробітку (доходів) за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. У тому випадку якщо у державах-учасницях Угоди введено національну валюту, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Відповідно до абз. 5 пп. 3 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (надалі - Порядок № 22-1), особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами.
Аналіз наведених вище правових норм дозволяє зробити висновок про те, що заробіток (дохід) за періоди роботи на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при обчисленні розміру пенсії за умови надання особою довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях).
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі № 440/10575/24 встановлено факт зайнятості позивача в період з 23.03.2012 по 23.01.2019 на території російської федерації підтверджується даними трудової книжки, копією довідки ЗАТ “Золотодобувна компанія Полюс” від 25.01.2019 № 00000000030. Окрім цього, у вказаній довідці зазначено про здійснення відрахувань до пенсійного фонду рф.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що вказані довідки позивачем подані ще під час первинного звернення до органів пенсійного фонду за призначенням пенсії, тобто у період дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, у зв`язку із чим вищевказані довідки мають бути враховані як офіційні документи, які користуються на території України доказовою силою офіційних документів.
Водночас, приймаючи рішення від 21.01.2025 за № 163950028442 відповідач виходив з того, що запит (заяву) від 19.08.2024 подано через представника та не відповідає вимогам Порядку, з цього приводу колегія суддів зазначає таке.
Верховний Суд вирішуючи питання правомірності нерозгляду органом пенсійного фонду заяви, форма якої не відповідає тій, яка встановлена Порядком № 22-1, у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 748/696/17 вказав, що важливим при вирішенні спірних правовідносин є зміст зазначеної заяви, який очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, вказав, що важливим є також долучення позивачем до заяви документів, які подаються саме при призначенні пенсії.
На цій підставі Суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність органу пенсійного фонду і вказав, що відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (соціальної групи населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій у частині соціального захисту).
Аналогічний підхід до вирішення подібних правовідносин застосований Верховним Судом у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 537/3480/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 748/696/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 541/543/17-а, від 16 грудня 2021 року у справі № 500/1879/20 та від 09 серпня 2023 року у справі № 520/5045/2020.
Крім того, у постанові від 23 вересня 2024 року у справі №620/2027/23 Верховний Суд, розглянувши спір щодо можливості подання заяви про призначення пенсії у формі, що передбачена Законом України «Про звернення громадян», наголосив, що доступ до соціальних прав, зокрема права на призначення пенсії, є важливим аспектом забезпечення гідного життя громадян. У цьому контексті можливість подання заяви у довільній формі є ключовим елементом, що спрощує процес отримання пенсійного забезпечення та сприяє реалізації такого конституційного права.
Суд у цій справі також зауважив, що Конституція України містить кілька статей, які прямо або опосередковано тлумачать поняття гідності людини та її важливість для українського суспільства. Зокрема, стаття 3 Основного Закону передбачає, що Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Вказані положення, на думку Суду чітко проголошують, що гідність людини є фундаментальною цінністю, захист якої є одним з основних завдань держави. Згідно статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах Зазначене підкреслює рівність усіх людей у їхній гідності, незалежно від будь-яких інших ознак. Крім того статтею 28 Основного Закону прямо заборонено будь-які дії, які можуть принизити людську гідність і встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності.
Таким чином, з усталеної практики Верховного Суду вбачається, що ключове значення при вирішенні спорів щодо призначення чи перерахунку пенсії має зміст звернення, що дає змогу об`єктивно встановити волю заявника, а не виключно формальне дотримання затвердженої бланкової форми. Зазначені позиції послідовно наголошують, що надмірний формалізм у сфері соціального забезпечення є неприпустимим та призводить до безпідставного обмеження конституційних прав.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що право особи на звернення за перерахунком пенсії є складовою права на соціальне забезпечення, гарантованого Конституцією України (стаття 46) та законодавством у сфері пенсійного забезпечення. Незважаючи на формальні вимоги до заяви, визначені Порядком № 22-1, її зміст має відігравати ключову роль при оцінці дійсного волевиявлення особи.
У поданому адвокатом запиті (заяві) чітко сформульовано прохання про перерахунок пенсії з урахуванням довідки про розмір заробітної плати.
Тому, з огляду на те, що зазначене звернення містить всі істотні елементи, необхідні для розгляду питання про перерахунок пенсії, формальне посилання відповідача на невідповідність такої заяви вимогам форми, передбаченої Порядком № 22-1, без надання оцінки її суті, суперечить засадам справедливості, розумності та пропорційності. Такий підхід ставить формальність вище змісту та суті права, що є несумісним із принципом пріоритетності прав і свобод людини у сфері соціального забезпечення над формою відповідного волевиявлення.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що навіть за умови подання звернення у формі адвокатського запиту, якщо з його змісту вбачається чітке волевиявлення на здійснення перерахунку пенсії, таке звернення має розглядатися як належне звернення за змістом, а не формою. Відмова у задоволенні такого звернення лише з формальних підстав без належної оцінки його змісту та встановлення дійсного волевиявлення особи, є проявом надмірного формалізму з боку органу державної влади, призводить до фактичного обмеження гарантованого Конституцією України права особи на соціальне забезпечення і суперечить принципам пропорційності, добросовісності та верховенства права у сфері публічно-правових відносин.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22 липня 2025 року по справі № 580/710/24.
Що стосується обраного судом способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.
Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 з 22.07.2024 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням заробітку згідно довідки про заробітну плату АТ "Полюс Красноярськ" за періоди роботи 23.03.2012 по 23.01.2019 з офіційно встановленого курсу російського рубля до української гривні станом на день призначення пенсії - 22.07.2024, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 23.03.2012 по 23.01.2019.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 по справі № 440/1244/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.В. Катунов   І.М. Ральченко