ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

16 січня 2026 року	Справа №160/30124/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Комунального некомерційного підприємства «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ №7» Криворізької міської ради (як позаштатної військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправними й скасування наказів, висновку, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідач-2), Комунального некомерційного підприємства «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ №7» Криворізької міської ради (далі – КНП «КМЛ №7» КМР, відповідчач-3), Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 , відповідач-4), в якій позивач, з урахуванням уточненого позову, просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у невжитті заходів щодо приведення у відповідність до вимог чинного законодавства діяльності свого підпорядкованого структурного підрозділу - ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Таким чином це свідчить про відсутність у ІНФОРМАЦІЯ_5 правосуб`єктності, юридичної дієздатності, та права і повноважень вчиняти владні дії щодо громадян України;
- визнати протиправними дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 не законними від затримання без складання протоколу про затримання, не законне доставлення у ТЦК і СП, поміщення ОСОБА_1 у не людські і антисанітарні умови у підвалі будівлі та скасувати наказ від 02.07.2025 начальника Покровсько-Тернівського РТЦК «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації в особливий період» в частині призову на військову службу відносно ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати висновок від 02.07.2025 військово-лікарської комісії Комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня №7», яка на підставі постанови КМУ від 18.04.2023 №343 має повноваження Позаштатної військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до якого ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби;
- визнати протиправним та скасувати наказ в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації від 02.07.2025 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період до військової частини НОМЕР_2 відносно ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та призначення (направлення) для проходження БЗВП в учбовій частині НОМЕР_1 239 ЦПП;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та звільнити від проходження військової служби ОСОБА_1 . 
В обґрунтування позову зазначено, що 01.07.2025 невідомі позивачу особи у поліцейській та військовій формі зупинили його рух, з вимогою надати документи, що підтверджують особу ОСОБА_1 , а також в усній формі зазначили про необхідність прослідувати до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оскільки ОСОБА_1 перебуває у розшуку. Позивач зауважує, що жодних повісток він не отримував. 01.07.2025 працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 помістили позивача у підвал їх приміщення, а 02.07.2025 ОСОБА_1 змусили пройти військово-лікарську комісію. Втім, на переконання позивача, проходження медичного огляду відбувалось формально та скарги позивача щодо стану здоров`я й прохання надати час для подання додаткових медичних документів були проігноровані. Також, позивач звертає увагу, що його не ознайомлено з висновком ВЛК. За наслідком проведеного медичного огляду ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби. 03.07.2025 позивача прийнято на військову службу за мобілізацією та відправлено до навчального центру ВЧ НОМЕР_1 . Крім того, позивач звертає увагу, шо за власними релігійними переконаннями, він не може проходити військову службу. Позивач також звертає увагу, що він до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку не притягався, тому вищезазначені дії відповідачів та їх посадових осіб, а також документальне оформлення призову на військову службу ОСОБА_1 вважає незаконними, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 03.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою суду встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів. 
14.11.2025 до суду від представника відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому ІНФОРМАЦІЯ_4 проти задоволення позову заперечує, зазначаючи, що позивач не надав до позовної заяви підтверджуючого документу про наявність у останнього відстрочки від призову на військову службу. У зв`язку з тим, що позивач не мав належним чином оформленої відстрочки від призову під час мобілізації згідно переліку підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пройшов військово-лікарську комісію, за результатами якої останньому встановлено ступінь придатності до військової служби, як придатний, військовозобов`язаний - ОСОБА_1 призваний для проходження військової служби під час мобілізації. Відповідач-2 також наголошує, що до повноважень ІНФОРМАЦІЯ_3 не відноситься «проведення процедури адміністративного затримання». Відтак, ІНФОРМАЦІЯ_4 не здійснював затримання позивача. Щодо визнання протиправним та скасування висновку ВЛК, відповідач-2 звертає увагу, що ОСОБА_1 з метою визначення ступеня придатності для проходження військової служби під час мобілізації, пройшов медичний огляд в позаштатній військово-лікарській комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 , за результатом якого останньому була встановлена ступінь придатності до військової служби – як придатний (довідка військово-лікарської комісії № 2025-0702-1330-3673-0 від 02.07.2025). У позовній заяві позивач наголошує на тому, що при наявності хронічних захворювань або сумнівів у діагнозі, особа підлягає обов`язковому направленню на дообстеження або стаціонарне обстеження. При цьому, позивач не надає медичні документи, які б підтверджували необхідність у направленні останнього на дообстеження. Також позивач не зазначає, що під час проходження ним медичного огляду ним надавалась конкретні документи, які підтверджують наявність у останнього будь-яких захворювань. Єдиний документ, який характеризує стан здоров`я позивача – це виписка з історії хвороби № 160573, де вказано дату звернення за медичною допомогою, з 20.01.2024-26.01.2024, рекомендації – Д-нагляд у сімейного лікаря. Відтак, позивачем не надано будь-яких медичних документів, які б спростовували встановлену медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 ступінь придатності позивача до військової служби. Крім того, позивачем у встановлений законодавством порядок та термін не надавались дані про зміни у стані його здоров`я.
17.11.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 просить задовольнити позовні вимоги з підстав, визначених у позовній заяві та додатково зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 не є юридичною особою, а тому не має процесуальної дієздатності. Також, позивач зазначив на протиправності висновків, викладених в довідці ВЛК. Крім того, позивач просив винести окрему ухвалу відносно халатного відношення до своїх процесуальних обов`язків відповідача-2.
24.12.2025 до суду від представника відповідача-4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому ВЧ НОМЕР_1 проти задоволення позову заперечує, зазначаючи, що позивача наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 03.07.2025 №191 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення. Із дня зарахування до списків особового складу військової частини військовозобов`язаний набуває статусу військовослужбовця. При цьому, оскаржуваний позивачем наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.07.2025 №191 є виконаним з моменту його зарахування до списків особового складу військової частини. За таких обставин, відсутні підстави для визнання протиправним наказу командира ВЧ НОМЕР_1 про зарахування позивача до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , а тому вказаний наказ не підлягає скасуванню.
Відповідач-1 та відповідач-3 до суду відзив на позов не надали, про причини неподання відзиву суд не повідомили. Ненадання відзивів не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд адміністративної справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
У копії військового квитка серії НОМЕР_3 від 02.07.2025 ОСОБА_1 міститься інформація про те, що останній призовною комісією Жовтнево-Тернівського району Дніпропетровської області зарахований у запас 17.11.2005.
У вказаному військовому квитку міститься інформація, що 02.07.2025 медичною комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії №2025-0702-1330-3673-0 від 02.07.2025 проведено медичний огляд ОСОБА_1 , опис діагнозу: «здоровий»; придатний до служби на підводних човнах, на надводних кораблях, у морській піхоті, Десантно-штурмових військах, спеціальних спорудах, підрозділах спеціального призначення.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 03.07.2025 №890 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлено до ВЧ НОМЕР_1 .
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.07.2025 №191 ОСОБА_1 з 03.07.2025 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. З 03.07.2025 ОСОБА_1 вважається таким, що прийняв справи та посади і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з визначеним посадовим окладом.
Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо поміщення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_6 , поставлення на військовий облік, неналежне проведення медичного обстеження та незаконне видання наказів про призов позивача на військову службу та зарахування позивача до списків особового складу частини, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 5 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан. У подальшому воєнний стан був неодноразово продовжений та триває на момент розгляду цієї справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон № 3543-XII).
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 3543-XII:
мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Згідно з частиною 2 статті 4 Закону № 3543-XII загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Частиною 5 статті 22 Закону №3543-XII передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. 
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частинами 5, 7 статті 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. 
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). 
Відповідно до частини 9 статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Згідно з частиною 2 статті 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Відповідно до частини 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". 
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Згідно з пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі – Положення №154) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. 
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. 
Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). 
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.
На підставі пункту 8 Положення №154 завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, зокрема, є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, проведення заходів із взяття громадян України на військовий облік призовників, направлення громадян України для проходження базової військової служби, призову громадян на військову службу.
За змістом положень пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема:
ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; 
оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; 
здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовомпід час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку);
розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 (далі – Порядок №560, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначає, зокрема: організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби; процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.
Відповідно до пункту 2 Порядку №560 на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, для комплектування (доукомплектування) з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, навчальних частин (центрів) (далі - військові частини) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - Збройні Сили та інші військові формування).
Згідно з пунктом 3 Порядку №560 призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період проводиться незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
На підставі пункту 6 Порядку №560 призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюється у строки та в обсягах, визначених мобілізаційними планами, мобілізаційними директивами (розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил або Генерального штабу Збройних Сил.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає:
оповіщення резервістів та військовозобов`язаних про виклик до районного (об`єднаного районного) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу, міського (районного у містах, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів України;
прибуття резервістів та військовозобов`язаних до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, уточнення своїх персональних даних, внесення відповідних змін у військово-облікові документи та до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби;
перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення;
документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації;
відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.
Пунктом 81 Порядку №560 визначено, що призов військовозобов`язаних та резервістів (крім резервістів, які уклали контракти на проходження служби у військовому резерві) на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
У разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Наказ про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період видається керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - в день відправлення військової команди до військової частини (установи) (пункт 82 Порядку №560).
Відповідно до пункту 85 Порядку №560 на кожного резервіста та військовозобов`язаного, який призивається на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оформляється (заповнюється), зокрема: військово-обліковий документ; обліково-послужна картка (для рядового та сержантського складу); довідка з висновком військово-лікарської комісії про придатність до військової служби за станом здоров`я.
Згідно з пунктом 91 Порядку №560 відправлення резервістів та військовозобов`язаних до місць проходження військової служби здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки у складі військових команд або індивідуально.
Системний аналіз вказаних норм та досліджені судом докази свідчать, що ІНФОРМАЦІЯ_7 є уповноваженою особою - органом військового управління, що забезпечує виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. 
Позивача призвано на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_7 під час загальної мобілізації на території Дніпропетровської області.
В частині доводів позивача, що його безпідставно затримали 01.07.2025 та помістили у нелюдські умови у підвалі будівлі ІНФОРМАЦІЯ_7 , суд аналізує долучені до матеріалів у справи докази, з яких випливає, що:
- 04.07.2025 в інформаціно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції» зареєстровано звернення батька позивача про затримання 01.07.2025 ОСОБА_1 особою у формі, схожій на військову та поміщення позивача під варту;
- ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09.07.2025 у справі №212/7760/25 скаргу ОСОБА_2 про бездіяльність відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань – задоволено та зобов`язано службових осіб відділення поліції №3 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_2 від 04.07.2025 про кримінальне правопорушення;
- 21.07.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено інформацію за ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09.07.2025 у справі №212/7760/25 за фактом можливого безпідставного затримання ОСОБА_1 та вказано, що обставини події встановлюються;
- повісткою старшого слідчого СВВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області викликано ОСОБА_1 на 20.08.2025 для допиту як потерпілого.
Отже, матеріали справи містять лише докази на підтвердження звернення до компетентних органів з приводу встановлення фактів затримання позивача поза його волею та вчинення протиправних дій щодо нього.
Проте, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що компетентними органами за наслідком процесуальної діяльності встановлено факти, про які зазначає позивач, що полягають у протиправній діяльності працівників ІНФОРМАЦІЯ_6 під час призову ОСОБА_3 на військову службу під час мобілізації.
Суд наголошує, що відповідно до частин 1 та 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Таким чином, за наслідком розгляду справи та дослідження наданих доказів не знайшли підтвердження доводи позивача щодо протиправних дій працівників ІНФОРМАЦІЯ_6 під час призову ОСОБА_3 на військову службу під час мобілізації.
Суд зазначає про безпідставність вимог позивача щодо визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка нібито полягає у невжитті заходів щодо приведення у відповідність до вимог чинного законодавства діяльності підпорядкованого йому структурного підрозділу — ІНФОРМАЦІЯ_9 , з огляду на те, що відсутність державної реєстрації такого структурного підрозділу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчить про протиправність його діяльності та не впливає на законність оскаржуваних рішень і дій, вчинених у межах наданих йому повноважень.
За змістом вищенаведених норм районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими структурними підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та не наділені статусом юридичних осіб, що не виключає виконання ними покладених обов`язків, зокрема, зі здійснення заходів призову громадян на військову службу під час мобілізації. 
Водночас, за нормою частини 4 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачами в адміністративному процесі є суб`єкти владних повноважень.
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Таким чином, в адміністративному процесі, на відміну від цивільного процесу, відповідачем у справі може бути і суб`єкт без права юридичної особи, який наділяється такими же процесуальними правами і обов`язками сторони відповідача, як і суб`єкт, який зареєстрований як юридична особа. 
За таких обставин відсутність відомостей про районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки в зазначеному реєстрі не може бути підставою для визнання протиправними його дій чи бездіяльності, а також для покладення відповідних обов`язків на вищестоящий орган.
В частині доводів позивача про неналежне проведення медичного огляду, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 13 статті 2 Закону №2232-XII громадяни України, які перебувають на військовому обліку, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються, направляються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд, крім випадків, передбачених цим Законом.
Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями, визначеними у главі 2 цього розділу.
Це Положення, зокрема, поширюється на призовників, військовозобов`язаних та резервістів (пункт 1.1. розділу І Положення №402).
На підставі пункту 1.2. розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це: 
медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби;
визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ;
встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Згідно з пунктом 1.3. розділу І Положення №402 основними завданнями військово-лікарської експертизи, зокрема, є: добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України; контроль за організацією, проведенням і результатами лікувально-діагностичної роботи у закладах охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності (далі - заклади охорони здоров`я (установи) та медичних підрозділах військових частин, що стосується військово-лікарської експертизи.
Пунктом 2.1. розділу І Положення №402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Відповідно підпункту 2.5.4. пункту 2.5. глави 2 розділу I Положення №402 штатні і позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК (ЛЛК) з питань військово-лікарської та лікарсько-льотної експертизи підпорядковуються вищим штатним ВЛК.
Пунктом 1.1. розділу ІІ Положення №402 передбачено, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не співпадають з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участі провідних (головних) медичних фахівців, під час якого може прийматись рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення.
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, військовослужбовців до військової служби.
Згідно з пунктом 20.2. розділу ІІ Положення №402 постанови ВЛК згідно з цим Положенням розглядаються, затверджуються, не затверджуються, контролюються, переглядаються, а за необхідності скасовуються або відміняються відповідною штатною ВЛК.
Постанови штатних ВЛК можуть прийматися як за результатом проведеного медичного огляду в цих ВЛК, так і на підставі проведеного медичного огляду у позаштатних ВЛК та наданих на розгляд медичних документів.
Постанова ВЛК про придатність військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) до військової служби оформлюється довідкою ВЛК, затвердженню штатною ВЛК не підлягає (пункт 22.9. розділу ІІ Положення № 402).
Пунктом 68 Порядку №560 у мирний час під час визначення призначення резервіста або військовозобов`язаного на особливий період та включення його до складу військових команд для комплектування військових частин (установ) вони проходять медичний огляд, за результатами якого таким особам оформляється довідка з висновком щодо придатності до військової служби. Строк дії такої довідки становить п`ять років. Придатним до військової служби резервістам та військовозобов`язаним вручається мобілізаційне розпорядження.
Рішення щодо придатності резервіста та військовозобов`язаного для проходження військової служби за станом здоров`я визначається військово-лікарською комісією при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. У разі незгоди громадянина з рішенням військово-лікарської комісії при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки на підставі його заяви громадянин направляється для проходження військово-лікарської комісії при обласному ( ІНФОРМАЦІЯ_10 (пункт 72 Порядку №560).
Рішення військово-лікарської комісії при обласному (Київському та ІНФОРМАЦІЯ_10 про придатність резервіста або військовозобов`язаного за станом здоров`я до військової служби під час мобілізації може бути скасовано штатною військово-лікарською комісією вищого рівня або оскаржено у судовому порядку (пункт 73 Порядку №560).
Згідно з пунктом 75 Порядку №560 придатність резервістів та військовозобов`язаних до військової служби за станом здоров`я кожним лікарем визначається індивідуально. Висновки про придатність або непридатність резервістів та військовозобов`язаних до військової служби, подані ними скарги та об`єктивні дані, виявлені у процесі медичного огляду, а також установлений діагноз вносяться кожним лікарем до картки обстеження та медичного огляду та до інших документів, що засвідчується особистим підписом лікаря та скріплюється його особистою печаткою, із зазначенням дати проведення медичного огляду відповідно до вимог, визначених Міноборони.
На підставі пункту 79 Порядку №560 центральна військово-лікарська комісія Міноборони та її територіальні підрозділи організовують та здійснюють контроль за роботою військово-лікарських комісій територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, розглядають скарги громадян щодо рішень військово-лікарських комісій.
Суд також звертає увагу на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.06.2020 у справі №810/5009/18, згідно з якими до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби з посиланням на пункт 3.13 глави 3 розділу II Положення №402. Відповідно до цієї норми у спірних питаннях та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається за ЦВЛК. Для цього військовий комісаріат направляє в регіональну штатну ВЛК, на території якої проживає заявник, його заяву, медичні документи, які є в заявника або одержані військовим комісаріатом з цивільних (військових) лікувальних закладів, військовий квиток.
У пунктах 80, 81 вказаної постанови від 26.02.2025 у справі №600/3273/22-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду підсумував, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу. Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити їх законність лише в межах дотримання процедури прийняття таких. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суд не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідності дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
У даній справі відсутні докази того, що позивач оскаржував висновок ВЛК до вищестоящої комісії або звертався до територіального центру комплектування зі скаргами щодо стану здоров`я. Також, суд не має повноважень оцінювати зміст наданих медичних документів.
Отже, підстав для визнання висновку ВЛК протиправним не встановлено, оскільки позивач не скористався належним порядком їх оскарження, а оцінка медичних аспектів справи не входить до повноважень суду.
Поміж іншого, суд звертає увагу, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 05.02.2025 у справі №160/2592/23 вказав, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
При цьому, оскаржуваний наказ ІНФОРМАЦІЯ_4 від 03.07.2025 №890 про призов на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 , є індивідуальним правовим актом, який вичерпав свою дію фактом призову позивача на військову службу та зарахування останнього до складу військової частини.
Так, в абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.
У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 у справі №1-10/2008 зазначено про те, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.
Відтак, вказаний наказ ІНФОРМАЦІЯ_4 від 03.07.2025 №890 про призов на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 вже реалізований, а його скасування не матиме наслідком звільнення позивача із військової служби. 
Законодавство України не передбачає можливості звільнення зі служби шляхом скасування наказу про призов, оскільки після фактичного призову та початку проходження служби правовий статус особи визначається нормами, що регулюють порядок проходження та припинення військової служби, а не актами про призов.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ ІНФОРМАЦІЯ_4 від 03.07.2025 №890 про призов на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.
В частині позовних вимог позивача про визнання протиправними та скасування наказу ВЧ НОМЕР_1 про зарахування до списків особового складу ОСОБА_1 від 03.07.2025 №191, суд зазначає таке.
Пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону №2232-XII передбачено, що початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Згідно з пунктом 253 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 №1153/2008, призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України.
Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
За змістом пункту 5 Положення №1153/2008 громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України.
Наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 за №280, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.11.2022 за №1407/38743, затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яка визначає організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України (далі – Інструкція №280, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу XII Інструкції № 280 для обліку особового складу в особливий період використовуються:  на військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період - особові справи, обліково-послужні та послужні (скорочені послужні) картки (відповідно до категорії обліку таких осіб за видами військової служби), отримані з ТЦК та СП.
Військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 30-32 розділу II цієї Інструкції.
Первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині незалежно від номенклатури посад для призначення. 
Пунктом 32 Розділу ІІ Інструкції №280 встановлено, що зарахування до списків особового складу військової частини здійснюється у день прибуття військовослужбовців (прийому на роботу працівників) до військової частини. 
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 у встановленому порядку зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 від 03.07.2025 №890.
Після чого, солдата ОСОБА_1 у встановленому порядку зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 на підставі наказу від 03.07.2025 №191. 
Суд зазначає, що оскаржувані накази від 03.07.2025 №890 та від 03.07.2025 №191 є виконаними з моменту зарахування позивача до списків особового складу військової частини.
За змістом частини 3 статті 24 Закону №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 7 Положення №1153/2008 військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Підстави звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану визначені пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII.
Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Матеріали адміністративної справи не містять доказів звернення позивача до командування ВЧ НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби. 
Також, суд зауважує, що не складення відповідачем-2 протоколу про адміністративне правопорушення не є підставою для визнання протиправним та скасування наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.07.2025 № 890 про призов ОСОБА_1 на військову службу за мобілізацією. У межах розгляду цієї справи не є спірним питання наявності з боку позивача порушень правил військового обліку, та позивач був призваний на військову службу у порядку та за процедурою, визначеними чинним законодавством.
З аналізу вказаного вище правового регулювання та встановлених обставин у справі слід дійти висновку, що підстави для визнання протиправними та скасування наказів ІНФОРМАЦІЯ_4 від 03.07.2025 №890 про призов на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 , ВЧ НОМЕР_1 від 03.07.2025 №191 про зарахування до списків особового складу частини ОСОБА_1 , відсутні.
В частині доводів позивача про те, що його віросповідання закликає не використовувати зброю проти інших людей, що унеможливлює виконання військового обов`язку, суд зазначає таке. 
Громадяни України мають право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою згідно з Конституцією України та Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» (частина 4 статті 1 Закону №2232-XII).
Правові підстави та порядок заміни військової служби альтернативною (невійськовою) визначає Закон України від 12.12.1991 №1975-XII «Про альтернативну (невійськову) службу» (далі - Закон №1975-XII).
За визначенням статті 1 Закону №1975-XII альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством.
Відповідно до статті 2 Закону №1975-XII право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.
Згідно зі статтею 4 Закону №1975-XII на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.
Відповідно до статті 9 Закону №1975-XII для вирішення питання про направлення на альтернативну службу громадяни, зазначені у статті 2 цього Закону, після взяття на військовий облік, але не пізніше ніж за два календарні місяці до початку встановленого законодавством періоду проведення призову на строкову військову службу, особисто подають до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації за місцем проживання мотивовану письмову заяву.
Статтею 12 Закону №1975-XII визначено, що рішення про направлення громадянина на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори приймається місцевою державною адміністрацією у разі встановлення істинності релігійних переконань і видається заявникові.
Порядок проходження громадянами України альтернативної (невійськової) служби визначає Положення про порядок проходження альтернативної (невійськової) служби, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.1999 №2066 (далі - Положення №2066).
Пунктом 2 Положення №2066 визначено, що громадяни України мають право на альтернативну службу, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і якщо вони належать до діючих відповідно до законодавства релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю. Перелік таких релігійних організацій затверджується Кабінетом Міністрів України. Цим правом користуються громадяни, які належать до зазначених релігійних організацій, що діють як із зареєстрованим статутом, так і без його реєстрації. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть бути встановлені окремі обмеження цього права із зазначенням строку їх дії.
На альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідне рішення місцевою держадміністрацією (пункт 3 Положення № 2066).
Зі змісту наведених норм слідує, що альтернативна служба - це служба, яка запроваджується замість проходження саме строкової військової служби.
Судом встановлено, що позивач є мобілізованим та направлений для проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_1 .
Тобто, позивач є особою, що мобілізована на військову службу під час мобілізації в особливий період, а не призваний на строкову військову службу, яка дає право на заміну такої служби альтернативною.
Суд звертає увагу на те, що Законом №1975-XII альтернативна (невійськова) служба під час військового стану не визначена.
Враховуючи те, що позивач є мобілізованим на військову службу під час мобілізації в особливий період, а не особою, яка підлягає призову на строкову військову службу, у спірному випадку позивач не наділений правом бути направленим на альтернативну (невійськову) службу.
Між тим, суд також зазначає, що Законом №1975-XII не визначено порядок проходження альтернативної (невійськової) служби в умовах воєнного стану.
Слід також зазначити, що згідно з положеннями частини 3 статті 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.
Викладене свідчить про безпідставність доводів позивача щодо порушення його права на заміну військового обов`язку, виконання якого суперечить його релігійним переконанням громадянина, альтернативною (невійськовою) службою.
В частині вимог позивача щодо винесення окремої ухвали, суд зазначає, що окремі недоліки в оформленні процесуальних документів не є безумовною підставою для застосування даного механізму. 
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що задоволенню не підлягають.
Враховуючи відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_6 ), Комунального некомерційного підприємства «КРИВОРІЗЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ №7» Криворізької міської ради (як позаштатної військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (адреса: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_7 ), Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_5 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_8 ) про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправними й скасування наказів, висновку, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар