Справа № 553/4998/25 
Провадження № 1-кп/553/421/2026 
В И Р О К 
Іменем України

06.02.2026	м. Полтава	

Подільський районний суд міста Полтави в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Полтаві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025170000000804 від 11.10.2025, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Полтаві, є громадянином України, інвалідом 2 групи, учасником бойових дій, з вищою освітою, не одружений, працює масажистом в оздоровчому центрі «DETOX» ФОП ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор – ОСОБА_5 ,
представник потерпілої – ОСОБА_6 ,
обвинувачений – ОСОБА_3 ,
захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.
11.10.2025, близько 11:00 год, у світлий час доби, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz С180, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Тунельній в м. Полтаві від вул. Семафорній в напрямку вул. Рахівнича, та поблизу буд. № 62, на порушення вимог п. п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, не переконавшись у тому, що поза межами проїзної частини дороги немає перешкод, у тому числі пішохода, не впорався з керування, змінив напрямок руху ліворуч, виїхав за межі проїзної частини на узбіччя та тротуар, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка рухалася по тротуару у зустрічному напрямку. 
Внаслідок порушенням водієм ОСОБА_3 п. п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, пішоходу ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження: 1 група: - садна шкіри правої верхньої та лівої нижньої кінцівок; скальпо-вано-рвані рани правої верхньої кінцівки; гематома м`яких тканин правої верхньої кінцівки; масивні крововиливи в м`яких тканинах грудної клітки, спини, правої верхньої та правої і лівої нижніх кінцівок; крововиливи в серці, коренях легень; переломи 2-4-х ребер справа та 2-4-х ребер зліва; переломи правої ліктьової, лівої великогомілкової та правої малогомілкової кісток. Всі вище вказані тілесні ушкодження мають прижиттєвий характер, утворилися в один короткий проміжок часу від дії тупих твердих предметів, з достатньою силою для їх утворення, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11.10.25, стосовно до живої особи, згідно з п. 2.1. «Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (наказ МОЗ України № 6 від 17.01.1995г.) носять ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення та мають прямий причинно-наслідковий зв`язок з настанням смерті. 2 група: - садно шкіри голови; параорбітальні гематоми праворуч та ліворуч; забійні рани голови; крововиливи в м`які покрови голови лобної, тім`яної, лівої скроневої та потиличної ділянок; перелом кісток носа та лівої очниці; крововиливи в м`які мозкові оболонки правої та лівої скроневих, тім`яної, правої та лівої потиличних доль; забій головного мозку. Вище вказані тілесні ушкодження мають прижиттєвий характер, утворилися від дії тупих твердих предметів, або при ударі об такі, з достатньою силою для їх утворення, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11.10.25, стосовно до живої особи, згідно з п. 2.2. «Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (наказ МОЗ України № 6 від 17.01.1995г.) носять ознаки тілесного ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості та не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку з настанням смерті. 3 група: - забійна рана правої нижньої кінцівки; - садна шкіри правої верхньої та правої нижньої кінцівок; - синці шкіри тулуба, правої і лівої верхніх та правої нижньої кінцівок. Вище вказані тілесні ушкодження мають прижиттєвий характер, утворилися від дії тупих твердих предметів, що діяли під різним кутом, або при ударі об такі, з достатньою силою для їх утворення, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11.10.25 року, стосовно до живої особи, згідно з п. 2.3. «Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (наказ МОЗ України № 6 від 17.01.1995г.) носять ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.
В момент отримання тілесних ушкоджень від первинного контакту з транспортним засобом в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 ймовірно перебувала у вертикальному або близькому до нього положенні, розташовувалася до транспортного засобу передньою поверхнею тіла та ймовірно перебувала у русі.
Причиною дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків є порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме:
10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.
Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує у межах висунутого обвинувачення за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої. 
ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому злочині визнав у повному обсязі, повністю підтвердив фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення так, як вони викладені в обвинувальному акті, не оспорював правову кваліфікацію вчиненого злочину.
Під час допиту у судовому засіданні ОСОБА_3 надав показання про те, що 11.10.2025, близько 11:00 год, від виїхав з цивільною дружиною з дому на автомобілі Mercedes, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Проїжджаючи по вул. Тунельній в м. Полтаві, помітив собаку, яка кинулася в бік автомобіля. В цей час, намагаючись уникнути зіткнення, він почав різко гальмувати, опинившися на узбіччі, де росла трава, колеса понесло, він втратив контроль над автомобілем, розгубився, виїхав на тротуар та боковою частиною зачепив потерпілу, яка впала на асфальтоване покриття та отримала травму. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла померла. Дуже шкодує про те, що сталося, осуджує свої дії, відчуває щирий жаль та співчуття. Матеріальну шкоду та компенсацію моральної шкоди відшкодовано потерпілій, яка претензій до нього не має.
З показань обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що вину у вчиненому кримінальному правопорушенні він визнає повністю, щиро розкаюється.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у повному обсязі та не заперечує фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст вказаних фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження в частині цивільних позовів та відомостей, які характеризують особу обвинуваченого.
З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.
ІV. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Аналізуючи обставини, що визнаються обвинуваченим ОСОБА_3 , суд доходить висновку, що його вина в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною. Дії ОСОБА_3 кваліфікуються за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, мотиви суду при призначенні покарання.
Вивченням відомостей про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, є інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, учасником бойових дій, перебуває на обліку у лікаря психіатра, у лікаря нарколога на обліку не перебуває, не одружений, за місцем роботи характеризується позитивно, має постійне місце проживання.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 758 від 11.11.2025, обвинувачений ОСОБА_3 у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння виявляв ознаки психічного розладу у вигляді посттравматичного стресового розладу, стан субкомпенсації. У період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння ОСОБА_3 за своїм психічним станом міг у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час підекспертний також виявляє ознаки вказаного вище психічного розладу, а саме посттравматичного стресового розладу, стану субкомпенсації. За своїм психічним станом ОСОБА_3 зданий усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування до себе примусових заходів медичного характеру не потребує.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття,  яке полягає у визнанні своєї вини у вчиненні злочину у повному обсязі, осуду своїх дій, наявності почуття жалю та душевних страждань за вчинене, що вбачається з поведінки обвинуваченого під час судового розгляду, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які відповідно до частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання ОСОБА_3 , під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.
Відповідно до положень статті 50 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Водночас, згідно із частиною 2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Згідно з частиною 2 статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких злочинів, необережну форму вини, характер допущеного обвинуваченим порушення правил безпеки руху, конкретні обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів призначити покарання у межах, встановлених у санкції статті особливої частини КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами. 
Приймаючи рішення про застосування додаткового покарання до обвинуваченого, суд також ураховує, що згідно довідки до акта МСЕК серії 12 ААГ № 543281 ОСОБА_3 протипоказано, серед іншого, керування транспортними засобами.
Враховуючи, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення вперше, характеризується виключно з позитивного боку, у вчиненому щиро розкаявся, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілої, суд вважає за можливе застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України та звільнення від відбування основного покарання в виді позбавлення волі з випробовуванням при здійснені контролю за поведінкою обвинуваченого у відповідності до ст. 76 КК України.
VIІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Процесуальні витрати на залучення експертів при проведенні судової інженерно-транспортної експертизи та експертизи технічного стану транспортного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 15.10.2025 (справа № 554/14787/25, провадження № 1-кс/554/12503/2025) накладено арешт на автомобіль Mercedes-Benz С180, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , з позбавленням права на відчуження, розпорядження та проведення ремонтних робіт з ним. У відповідності до ч. 4 ст. 174 КПК України суд вирішує питання щодо скасування арешту.
Під час досудового розслідування, стосовно ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 15.10.2025 було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, який продовжено на підставі ухвали Подільського районного суду міста Полтави від 08.12.2025 до 08.02.2026.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_3 до набрання вироку законної сили залишити слід залишити без змін.
Цивільні позови по даному кримінальному провадженню відсутні. 
Долю речових доказів по кримінальному провадженню слід вирішити в порядку визначеному статтею 100 Кримінального процесуального кодексу України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.
Відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного за даним вироком основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Відповідно до статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби (з 22:00 год. до 06:00 год. наступної доби), застосований до ОСОБА_3 , до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на залучення експертів у розмірі 3 565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 60 к.
Скасувати застосований на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 15.10.2025 арешт тимчасового вилученого майна.
Речовий доказ - автомобіль Mercedes-Benz С180, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після набрання вироком законної сили - повернути власнику ОСОБА_3 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 395 Кримінального процесуального кодексу України, якщо таку скаргу не буде подано.
Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуюча         ОСОБА_1