ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року
м. Київ
справа № 597/1239/24
провадження № 51-2002 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою представника потерпілого ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 на ухвали Заліщицького районного суду Тернопільської області від 26 березня 2025 року та Тернопільського апеляційного суду від 12 травня 2025 року, якими 
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Львова, який зареєстрований
та проживає за адресою: 

АДРЕСА_1 , 
звільнено на підставі ст. 47 Кримінального кодексу України (далі - КК) від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Заліщицький районний суд Тернопільської області ухвалою від 26 березня 2025 року на підставі ст. 47 КК звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК, у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу Комунальної установи «Заклад дошкільної освіти «Перлинка» міста Заліщики Заліщицької міської рада», якщо він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку, а кримінальне провадження № 12024211150000012 від 09 січня 2024 року стосовно нього - закрив.
Цивільний позов ГУНП в Тернопільській області про стягнення з ОСОБА_7 майнової шкоди залишив без розгляду.
Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 12 травня 2025 року ухвалу суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 залишив без змін.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_7 був власником нежилого приміщення (гаража), що за адресою: АДРЕСА_2 , на якого відповідно до ч. 6 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України, Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1417 від 30 грудня 2014 року, покладено обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в цьому приміщенні.
08 січня 2024 року ОСОБА_7 у порушення вимог Правил пожежної безпеки в Україні залишив без нагляду розпалений ним твердопаливний котел (піч) у вищезазначеному гаражному приміщенні, в якому на той час знаходились автомобілі: «ВАЗ 21074», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ГУНП в Тернопільській області, «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , «Mitsubishi OUTLANDER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_9 .
Допущені порушення Правил пожежної безпеки в Україні, а саме залишення ОСОБА_7 печі, яка топиться, без нагляду, призвели до загоряння в місці стику димаря і покрівлі гаражного приміщення.
Внаслідок виниклої в гаражному приміщенні пожежі автомобілі: «ВАЗ 21074», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 77 910 грн, «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 161 170 грн, «Mitsubishi OUTLANDER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартістю 408 650 грн, були знищені вогнем.
Невиконання ОСОБА_7 вимог п. 2.13 Правил пожежної безпеки в Україні (залишення печі, яка топиться, без нагляду) перебуває у причинному зв`язку із настанням пожежі та наслідками у вигляді заподіяння шкоди потерпілим: ГУНП в Тернопільській області на суму 77 910 грн, ОСОБА_8 - 161 170 грн, ОСОБА_10 - 408 650 грн. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Представник потерпілого ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , не погодившись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, подала касаційну скаргу, в якій просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Свої вимоги представник потерпілого мотивує тим, що: 
- суд першої інстанції:
- неправильно застосував положення ст. 47 КК - не врахував того, що матеріальна шкода потерпілому ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 відшкодована частково, не мотивував своїх висновків про наявність в обвинуваченого щирого каяття;
- не зважив на те, що  ОСОБА_7 не ініціював діалогу з потерпілим ГУНП в Тернопільській області щодо обсягу завданої шкоди та можливостей її компенсації;
- допустив неправильну оцінку шкоди ГУНП в Тернопільській області, оскільки при визначенні компенсації було використано економічно необґрунтовану цифру, яка не відображає дійсної ринкової вартості знищеного майна;
- не врахував того, що сплата обвинуваченим залишкової вартості не може вважатися повним відшкодуванням матеріальної шкоди;
- суд апеляційної інстанції: 
- належним чином не перевірив доводів її апеляційної скарги;
- безпідставно погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_7 положення ст. 47 КК;
- постановив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу (далі - КПК).
Крім того, зазначає про те, що клопотання трудового колективу не містить за своїм змістом конкретних заходів виховного характеру стосовно ОСОБА_7 , ба більше судовими інстанціями належним чином не перевірено здатність трудового колективу здійснювати стосовно нього такі заходи та доцільність застосування ст. 47 КК у цьому кримінальному провадженні.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав доводи касаційної скарги.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
У поданій касаційній скарзі представник потерпілого ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6  покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставне застосування до ОСОБА_7 положенняст. 47 КК, проте ці доводи Суд уважає непереконливими з огляду на таке.
Звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави в особі відповідного суду від офіційного осуду, призначення покарання та визнання судимою особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у випадках, передбачених КК, та у порядку, встановленому КПК.
Частиною 1 статті 47 КК передбачено, що особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу можливе за наявності передумови - вчинення особою вперше кримінального проступку або нетяжкого злочину, крім кримінальних правопорушень, щодо яких встановлено застереження в законі; підстави - особа, яка вчинила злочин, щиро розкаялася; колектив підприємства, установи чи організації звернувся з клопотанням про передачу йому на поруки такої особи; особа, яка вчинила злочин, не заперечує проти закриття кримінальної справи за цією нереабілітуючою підставою.
Тобто підставою звільнення є щире каяття особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом та виправити свою поведінку.
Також звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 47 КК можливе лише за клопотанням колективу, членом якого є особа, про передачу її на поруки. Воно має бути оформлене протоколом загальних зборів колективу, який долучається до справи. Інших вимог до оформлення зазначених документів КК не передбачено.
За наявності зазначених обставин суд вправі звільнити особу від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки.
Питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки є правом, а не обов`язком суду і є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї передбачених законом України про кримінальну відповідальність заходів примусу. Вирішення цього питання відноситься до дискреційних повноважень суду.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. 
Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 3 ст. 288 КПК). 
Так, особою, яка вчинила кримінальне правопорушення вперше, вважається особа, що раніше не вчиняла кримінальних правопорушень або раніше вчинила кримінальне правопорушення, яке вже втратило правове значення.
Щире каяття засвідчує критичну оцінку винним вчиненого ним кримінального правопорушення, співчуття до потерпілих, прагнення зменшити негативні наслідки його протиправної поведінки. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Суд першої інстанції під час розгляду клопотання захисника про застосування положення ст. 47 КК, до якого долучено протокол зборів трудового колективу Комунальної установи «Заклад дошкільної освіти «Перлинка» міста Заліщики Заліщицької міської ради» від 11 березня 2025 року щодо погодження трудового колективу взяти на поруки ОСОБА_7 , дослідив надані сторонами докази й матеріали кримінального провадження та зважив на те, що обвинувачений: 
- вперше притягується до кримінальної відповідальності;
- вчинив кримінальне правопорушення (ч. 1 ст. 270 КК), яке є нетяжким;
- активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення;
- позитивно характеризується за місцем роботи;
- повністю відшкодував заподіяну шкоду потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 і частково - потерпілому ГУНП в Тернопільській області.
При цьому місцевий суд взяв до уваги й те, що Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Тернопільській області в повідомленні № 70/3/01-2024 визначено залишкову вартість автомобіля «ВАЗ 21074», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 5 225 грн (початкова - 46 850 грн), яку ОСОБА_7 відшкодував (квитанція 304995229 від 03 грудня 2024 року на суму 5 225 грн).
Ураховуючи вищезазначене, суд першої інстанції встановив доведеним факт щирого каяття обвинуваченого, його намагання відшкодувати завдані злочином збитки та бажання виправити наслідки вчиненого, та дійшов висновку про те, що  ОСОБА_7 підлягає звільненню на підставі ст. 47 КК від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК, у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу, а кримінальне провадження № 12024211150000012 від 09 січня 2024 року стосовно нього - закриттю.
Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції встановив усі передбачені ст. 47 КК умови виникнення правової підстави для звільненняОСОБА_7  від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки. Рішення суду першої інстанції в цій частині вцілому відповідає вимогам ст. 370 КПК, є достатньо вмотивованим. 
Під час апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції, дотримуючись вимог статей 404, 405, 407, 412-413 КПК, належним чином перевірив доводи апеляційної скарги представника потерпілого ГУНП в Тернопільській області, які за своїм змістом є аналогічними до доводів, викладених у її касаційній скарзі, проаналізував їх, дав на них вичерпні відповіді, навівши в ухвалі відповідне обґрунтування.
За результатами перегляду ухвали суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особою на поруки та визнав необґрунтованими доводи представника потерпілого ГУНП в Тернопільській області про відсутність щирого каяття з боку обвинуваченого через часткове відшкодування ОСОБА_7 їм заподіяної шкоди, оскільки для звільнення від кримінальної відповідальності саме у зв`язку із передачею особи на поруки достатнім є встановлення факту саме щирого каяття.
Крім того, суд апеляційної інстанції відхилив твердження представника потерпілого ГУНП в Тернопільській області про те, що обвинувачений відшкодував не ринкову вартість автомобіля, а його залишкову балансову вартість, позаяк це не спростовує факту щирого каяття ОСОБА_7 та не впливає на зміст рішення суду першої інстанції про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК. 
Також суд апеляційної інстанції слушно зазначив про те, що потерпілий ГУНП в Тернопільській області не позбавлений права на звернення з цивільним позовом, який судом залишений без розгляду, в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК у зв`язку з передачею особи на поруки.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу представника потерпілого ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвали Заліщицького районного суду Тернопільської області від 26 березня 2025 року та Тернопільського апеляційного суду від 12 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1   ОСОБА_2 ОСОБА_3