КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
22-ц/824/2287/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/8111/25

26 січня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» адвоката Дубовик Валерії Олександрівни на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді П`ятничук І.В. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в:
У квітні 2025 року представик Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 05.04.2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1000351234, відповідно до якого позивальнику було надано у користування кредитні кошти в розмірі 5200,00 грн., з встановленим строком користування 30 календарних днів, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.
05.09.2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 556/ФК-22 відповідно до якого відбулось відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 1000351234 від 05.04.2021 року.
Позивач зазначив, що в повному обсязі виконав зобов`язання за кредитним договором, а відповідач не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредиту в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 15955,00 грн.
З огляду на вище викладене просив суд стягнути стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором № 1000351234 від 05.04.2021 року у розмірі 15 955,00 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 липня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмововлено.
Дата складання повного тексту рішення не зазначена.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 липня 2025 року, було оприлюднене в реєстрі 30 липня 2025 року.
Не погоджуючись з рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 липня 2025 року, 26 серпня 2025 року представник позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» адвокат Дубовик В.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що 05.04.2021 року відповідач за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвест Фінанс» https://cashberry.com.ua/, відповідачем було подано заявку на отримання кредиту № 10003759297. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті https://cashberry.com.ua/.
Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Таким чином, відповідачу було направлено електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору про надання споживчого кредиту № 10003512634 від 05.04.2021, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті https://cashberry.com.ua/.
Звертає увагу на те, що договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Своїм підписом відповідач підтвердив, що свідомо приймає пропозицію укласти електронний договір на запропонованих і погоджених із ним умовах, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», а також ознайомлений з істотними умовами правочину, погоджується прийняти на себе зобов`язання позичальника, засвідчує повну та безумовну згоду з усіма без виключення умовами оферти.
Вказує на те, що не погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що виписки за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, оскільки пунктом 2.4. договору сторони погодили, що кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту.
Зазначає, що факт перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок позичальника, підтверджується доданою до позовної заяви копією інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» за вих. № 62/6979/12 від 14.12.2022 р., що є надавачем таких платіжних послуг.
Звертає увагу суду на те, що представником позивача було подано відповідь на відзив від 26.05.2025 року, де в прохальній частині було заявлено клопотання про витребування доказів, а саме первинних банківських документів, які є банківською таємницею, але судом першої інстанції було безпідставно залишене без розгляду дане клопотання, що свідчить про порушення норм процесуального права та принципів змагальності сторін.
Також звертає увагу на те, що відсутність кваліфікованого електронного підпису не зумовлює недостовірність певних даних в електронній формі і недостовірність електронного доказу.
29 вересня 2025 року до Київського апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Аваєвої Н.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник не погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 05.04.2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 було укладеного договір № 10003512634, відповідно до умов якого позичальник надав відповідачу грошові кошти у розмірі 5200,00 грн., з встановленим строком користування 30 календарних днів, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, які становлять 456,25 % річних (а.с. 31-36).
30.04.2021 року, 14.05.2021 року, 28.05.2021 року, 18.06.2021 року, 08.07.2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду про зміну умов кредитного договору № 1003512634 від 05.04.2021 року.
05 вересня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» було укладено договір факторингу № 556/ФК-22.
Відповідно до п. 2.1, 2.2 договору факторингу згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором.
Сторони розуміють та погоджуються з тим, що операція відступлення прав вимоги за цим договором не є забезпечувальним відступленням. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ними суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимог, кожен наступний реєстр прав вимог доповнює, а не замінює попередній.
Згідно з пп. 3.1.1 договору факторингу фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів в розмірі 2 976 000,00 грн. Порядок сплати фінансування визначений у п. 3.1 договору факторингу.
Відповідно до п. 4.1 договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги у формі наведеної в додатку № 1 до цього договору.
Цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення печатками (за наявності) (п. 8.1 договору факторингу).
Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2022 року (п. 8.2 договору факторингу).
ТОВ «Діджи Фінанс» у порядку, визначеному п. 3.1 договору факторингу, сплатило фінансування ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», що підтверджується копіями платіжних інструкцій: № 2474 від 06.09.2022 на суму 1 488 000,00 грн; № 2493 від 12.09.2022 на суму 744 000,00 грн; № 2544 від 19.08.2022 на суму 744000,00 грн.
Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 року, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло грошової вимоги до відповідача у сумі 15 955,00 грн., з яких: 5 200,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 755,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 
На підтвердження існування та розміру заборгованості відповідача за договором № 10003512634 від 05.04.2021 перед ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», право вимоги за якою ТОВ «Діджи Фінанс» набуло на підставі договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022, позивач долучив до позовної заяви:
-договір про надання споживчого кредиту № 10003512634 від 05.04.2021 з додатками;
-додаткову угоду від 30.04.2021 про зміну умов договору № 10003512634 від 05.04.2021;
-додаткову угоду від 14.05.2021 про зміну умов договору № 10003512634 від 05.04.2021;
-додаткову угоду від 28.05.2021 про зміну умов договору № 10003512634 від 05.04.2021;
-додаткову угоду від 18.06.2021 про зміну умов договору № 10003512634 від 05.04.2021;
-додаткову угоду від 08.07.2021 про зміну умов договору № 10003512634 від 05.04.2021;
-копія інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» на підтвердження проведення успішної транзакції на суму 5 200,00 грн.;
-розрахунок заборгованості;
-копію досудової вимоги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що жодних належних та допустимих доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, щодо отримання відповідачем кредитних коштів, наявності заборгованості та її розміру, матеріали справи не містять, а відтак позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаними кредитними договорами у розмірі, зазначеному у розрахунках.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту, позивач посилався на те, що 05.04.2021 відповідач з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua подав заявку на отримання кредиту, зареєструвавшись у власному кабінеті на відповідному сайті та, прийнявши умови кредитного договору за допомогою одноразового паролю, на підставі чого отримав кредит в розмірі 5 200 грн.
Визначено, що товариство зобов`язується надати позичальнику кредит в гривнях на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним, відповідно до умов договору. Сума кредиту 5 200 гривень, строк надання кредиту 30 календарних днів, процентна ставка - 2,25 % день.
Згідно з п.2.1. договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником товариству з метою отримання кредиту.
Згідно п 2.4 договору кредит вважається наданим в день перерахування кредитодавцем суми кредиту.
Відповідно до п.9.1. договору укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ITC, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт. Електронна ідентифікація Позичальника здійснюється при вході Позичальника в Особистий кабінет в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Позичальник самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ТС Товариства.
Невід`ємною частиною договору є правила надання коштів у позику та паспорт споживчого кредитування, що наданий позичальнику до укладення цього договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на Веб-сайті (п.9.2.).
Згідно з п.9.10. сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та законодавства, що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Договір укладається шляхом направлення його тексту в особистий кабінет позичальника та/або на електронну адресу позичальника для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється позичальнику на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ITC/зазначений у цьому Договорі. Введення позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. 
Між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та відповідачем укладено ряд додаткових угод.
У наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором №10003512634 від 05.04.2021 року зазначено, що заборгованість відповідача становить 15 955,00 грн.
05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило позивачу ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до відповідача.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Матеріали справи не містять доказів, що позивач надсилав або ж відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, пройшов ідентифікацію особи та здійснив електронний підпис через смс-повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти, так і факту отримання цього одноразового ідентифікатора.
На обґрунтування позовних вимог позивач долучив до позовної заяви На підтвердження існування та розміру заборгованості відповідача за договором № 10003512634 від 05.04.2021 перед ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», право вимоги за якою ТОВ «Діджи Фінанс» набуло на підставі договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022, позивач долучив до позовної заяви:
-договір про надання споживчого кредиту № 10003512634 від 05.04.2021 з додатками;
-додаткову угоду від 30.04.2021 про зміну умов договору № 10003512634 від 05.04.2021;
-додаткову угоду від 14.05.2021 про зміну умов договору № 10003512634 від 05.04.2021;
-додаткову угоду від 28.05.2021 про зміну умов договору № 10003512634 від 05.04.2021;
-додаткову угоду від 18.06.2021 про зміну умов договору № 10003512634 від 05.04.2021;
-додаткову угоду від 08.07.2021 про зміну умов договору № 10003512634 від 05.04.2021;
-копія інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» на підтвердження проведення успішної транзакції на суму 5 200,00 грн.;
-розрахунок заборгованості;
-копію досудової вимоги.
Водночас, в жодному із вказаних письмових документів та інших, які долучені до позовної заяви, не міститься візуального відображення одноразового ідентифікатора (алфавітно-цифрової послідовності), який за твердженням позивача застосовував відповідач.
З огляду на викладене посилання апелянта на те, що кредитний договір з додатками до нього, було підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чим підтверджено укладання між ним та первісним кредитором такого правочину в електронній формі, є безпідставним, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.
Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» 5 квітня 2001 року, № 2346-III, який був чинний на день проведення переказу коштів, до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.
Стаття21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає, що ініціювання переказу проводиться шляхом:1) подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; 2) подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі; 3) подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу; 4) використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі; 5) подання обтяжувачем чи отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні; 6) надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання; 7) внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв.
Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер.
Згідно статті стаття 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України.
Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які передбачені статтями 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.
Згідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Як вбачається із апеляційної скарги представника позивача ТОВ «Діджи Фінанс» просив суд витребувати у АТ КБ «ПриватБанк» наступні докази: інформацію чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) платіжну картку № НОМЕР_2 ; - виписку про рух грошових коштів з карткового рахунку, відкритого до платіжної картки № НОМЕР_2 за період з 05.04.2021 по 08.04.2021 з відображенням часу зарахування коштів. - ідентифікаційні дані власника карткового рахунку НОМЕР_2 , у тому числі, прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронно пошти тощо) та усі інші наявні відомості щодо даної особи
При цьому, подаючи клопотання про витребування нових доказів до суду апеляційної інстанції, позивач не навів причин, які перешкоджали йому скористатися загальнодоступним сервісом для визначення емітента картки під час подання позову, а також не надав доказів вчинення ним дій для витребування вказаних доказів та відмови в їх отриманні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні, визначені ст. 367 ЦПК України, підстави для задоволення клопотання представника позивача про витребування нових доказів на стадії апеляційного перегляду справи.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів укладення кредитного договору відповідачем, фактичного надання відповідачу кредиту на картковий рахунок, користування вказаними грошовими коштами, руху коштів по рахунку та наявність заборгованості, яка заявлена до стягнення, то позовні вимоги ТОВ «Діджи фінанс» є недоведеними та не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що що відсутність кваліфікованого електронного підпису не зумовлює недостовірність певних даних в електронній формі і недостовірність електронного доказу, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Згідно ст. 100 ЦПК електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та &quot;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
При цьому, наданий позивачем до позовної заяви докази не містить даних про їх підписання одноразовим ідентифікатором, що має бути згенерований при підписанні відповідачем цього договору. ТОВ «Діджи Фінанс» не надало доказів проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі, шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.
При цьому, зазначення у тексті договору особистих даних відповідача (прізвища, ім`я, по батькові відповідача, адреси його проживання, серії, номера паспорта та ідентифікаційного коду, електронної пошти, телефону) не підтверджує факту підписання останнім кредитного договору в електронній формі.
Окрім того, суд зауважує, що позивачу-апелянту нічого не перешкоджало надати до суду як і першої інстанції, так і апеляції оригіналу електронного договору, що містив би всі необхідні дані для підтвердження його укладення сторонами.
Інші доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Звертаючись до суду з відзивом на апеляційну скаргу представник відповідач ОСОБА_1 адвокат Аваєва Н.В. просила суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. 
На підтвердження понесених витрат представник відповідача надав копію договору про надання правничої (правової) допомоги № б/н від 02 жовтня 2023 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
29 вересня 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до договору про надання правничої (правової) допомоги № б/н від 02.10.2023 відповідно до якого сторони погодили, що сторони у відповідності до п. 3.1 договору узгодили вартість правничої допомоги (гонорару) у фіксованому розмірі у провадженні № 22-ц/824/16099/2025 справа № 7559/8111/25 а саме: друга (апеляційна інстанція) 3 000,00 грн. 
29 вересня 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було підписано акт приймання- передачі наданої правничої (правової) допомоги до договору про надання правничої (правової) допомоги від 02.10.2023.
Також до відзиву було надано докази перерахування ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 3 000,00 грн. 
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
Питання щодо розподілу судових витрат за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції апеляційним судом не вирішувалось.
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договіру про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Аналізуючи зазначене в сукупності, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням відсутності зі сторони позивача заперечень на заявлений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню витрати у розмірі 3 000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» адвоката Дубовик Валерії Олександрівни залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 липня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (ЄДРПОУ 42649746) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 000,00 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: