УХВАЛА
23 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 148/744/15-к
провадження № 51-5505ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого  ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року, 
встановив:
Насамперед колегія суддів зауважує, що від потерпілого 18 грудня 2025 року надійшло дві касаційні скарги через підсистему Електронний суд та на електронну пошту Суду. Враховуючи, що у вказаних касаційних скаргах заявлено однакові вимоги щодо одного і того ж судового рішення та їх обґрунтування є аналогічними за змістом, Суд розглядає їх як одну касаційну скаргу.
Перевіривши касаційну скаргу потерпілого на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання приписів цієї статті.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 427 КПК визначено, що касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Таке обґрунтування має співвідноситися з приписами ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу скаржника на положення ч. 1 ст. 433 КПК, згідно з якими суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Потерпілий у касаційній скарзі стверджує про незаконне ігнорування, зокрема його клопотань про дослідження доказів. Проте скаржник не уточнив, дослідження яких саме доказів та з яких із передбачених ч. 3 ст. 404 КПК підстав він ініціював у суді апеляційної інстанції, а також який результат розгляду відповідного клопотання (відмовлено в задоволенні чи не розглянуто).
Пунктом 5 ч. 2 ст. 427 КПК передбачено, що в касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка її подає, до суду касаційної інстанції.
Такі вимоги мають співвідноситися із приписами ст. 436 КПК відповідно до яких суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 у касаційній скарзі порушує питання про скасування ухвали Хмельницького апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. 
Також скаржник заявляє вимогу щодо зміни розміру визначеного йому відшкодування моральної шкоди, майнової шкоди та витрат на правову допомогу. Однак ця вимога не узгоджуються з приписами ст. 436 КПК у частині повноважень суду касаційної інстанції за результатами касаційного розгляду, оскільки її сформульовано неповно. Так, Суд зауважує, що зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що цим рішенням апеляційний суд залишив без змін вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову. За таких обставин вимоги потерпілого про зміну розміру визначеного йому відшкодування моральної шкоди, майнової шкоди й витрат на правову допомогу без зазначення вимог щодо зміни у відповідній частині судових рішень місцевого та апеляційного судів, за викладених вище обставин, є процесуально неспроможними.
Ураховуючи вказане, заявлені скаржником вимоги не узгоджуються з приписами ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду, оскільки касатор одночасно порушив питання, як про скасування ухвали апеляційного суду так і по суті про зміну судових рішень, що є взаємовиключним. 
Наведені вище обставини перешкоджають Верховному Суду встановити дійсну позицію скаржника щодо меж і, відповідно, результатів касаційного розгляду та перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження, оскільки суд касаційної інстанції згідно з ч. 2 ст. 433 КПК переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
Оскільки касаційна скарга потерпілого не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3