КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 755/7468/24 Головуючий у суді І інстанції Хромова О.О.
Провадження № 22-ц/824/1195/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_2  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
В обґрунтування позову послалася на те, що з 19 липня 2014 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року у справі № 755/11764/21 шлюб між сторонами розірвано.
За час шлюбу сторонами набуто спільне майно - автомобіль марки «Мazda», модель «3», рік випуску 2015, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , який був зареєстрований 09 вересня 2021 року на ім`я ОСОБА_1 .
Шлюбний договір між сторонами не укладався. В добровільному порядку майно, яке є спільною сумісною власністю, відповідач ділити відмовляється.
Згідно висновку № 025-01/03/024 від 25 березня 2024 року про оцінку колісного транспортного засобу (далі - КТЗ) загальна вартість об`єкта оцінки становить 526 924,00 грн без ПДВ.
ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу - автомобіля марки «Мazda»,модель «3», рік випуску 2015, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 263 462,00 грн та судовий збір у розмірі 2 634,62 грн.
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просив визнати за ним право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 63,50 кв. м, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину зазначеної квартири, а також визнати за ним право власності на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер: 7425586300:01:000:0061, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу - автомобіля марки «Мazda», модель «3», рік випуску 2015, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 263 462,00 грн та судовий збір у розмірі 2 634,62 грн.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині задоволення первісного позову,  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Глухенького С.О. звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.
На думку відповідача, судом першої інстанції не враховані і не досліджені важливі обставини, які мають значення для встановлення об`єктивної істини, не взято до уваги факти та докази, надані ним для доведення своєї позиції у справі.
ОСОБА_1 визнає, що спірний транспортний засіб придбаний подружжям за час шлюбу на аукціоні в США пошкодженим за 160 478,25 грн, вартість розмитнення становила 80 300,00 грн, автомобіль зареєстрований в ТЦС № 8043 09 вересня 2021 року. 
Шлюб між сторонами розірвано 14 вересня 2021 року і до цього автомобіль не ремонтувався, а був відремонтований відповідачем за власні кошти лише після розірвання шлюбу, тому вартість автомобіля на час розірвання шлюбу складала 240 478,25 грн, а вартість компенсації ОСОБА_2 може становити не більше ніж 122 239,13 грн.
Разом із тим позивачка визначила вартість автомобіля станом на 25 березня 2024 року на підставі звіту про оцінку у розмірі 526 924,00 грн і просила компенсацію у розмірі 263 462,00 грн.
Відповідач вважає, що суд прийняв до уваги неналежний та недопустимий доказ - звіт про оцінку КТЗ № 025-01/03/024 від 25 березня 2024 року.
При цьому огляд транспортного засобу для здійснення оцінки не проводився, строк дії звіту про оцінку майна закінчився, фактично оцінювачем взято до уваги інший транспортний засіб (інша трансмісія, колір тощо), оцінювачем не зазначено показник одометру спірного автомобіля, метою оцінки було визначення суми судового збору, а не вартості транспортного засобу, також звіт містить цілий ряд інших порушень вимог законодавства, яке регулює оцінку КТЗ.
Крім того, суд помилково не прийняв до уваги відповідні заяви про часткове визнання позову та докази подані відповідачем, не вжив відповідних заходів з метою справедливого, неупередженого, об`єктивного розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів.
На підставі викладеного в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити мотивувальну частину рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2025 року, врахувавши доводи апеляційної скарги, та змінити резолютивну частину цього рішення в частині розміру стягнення вартості 1/2 частки транспортного засобу, стягнувши з нього на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 120 239,13 грн.
Позивачка правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник - адвокат Столяренко С.М. підтримали аргументи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
ОСОБА_2 та її представник - адвокат Кебкало Т.М. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник надіслала чергове клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесу, а саме в цивільній справі, яка розглядається Славутицьким міським судом Київської області.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Отже, процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.
Як неодноразово зазначалось Верховним Судом, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи та/або їх представників, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась (див.зокрема, постанови Верховного Судувід 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 та від 22 листопада 2024 року у справі № 727/6078/22).
У своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», сформував усталений підхід до визначення критеріїв розумності тривалості судового провадження, згідно з якими підлягають врахуванню такі обставини: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (наприклад, рішення у справах «Юртаєв проти України» від 31 січня 2006 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05 лютого 2004 року, «Вергельський проти України» від 12 березня 2009 року).
ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).
Виходячи з наведеного, колегія суддів у межах своїх повноважень дійшла висновку про визнання неявки представника ОСОБА_2 в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи, та з огляду на те, що вона була завчасно і належним чином повідомлена про призначене судове засідання у справі, не обґрунтувала жодним чином пріоритет особистої присутності під час розгляду іншої цивільної справи в місцевому суді, а попереднє судове засідання у цій справі в суді апеляційної інстанції вже відкладалося за подібним клопотанням представника позивачки, з урахуванням категорії даної справи, строків її розгляду тадоводів апеляційної скарги, в межах яких підлягає перегляду рішення суду першої інстанції, а також не зазначення обставин, які представник позивачки мала намір особисто повідомити апеляційному суду, на підставі статей 369, 372 ЦПК Українизазначене клопотання адвоката Кебкало Т.М. залишила без задоволення та ухвалила проводити розгляд справи за її відсутності.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення скаржника та його представника в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив, що з 19 липня 2014 року  ОСОБА_2 та  ОСОБА_1  перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року у справі № 755/11764/21 шлюб між сторонами розірвано.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 29 січня 2024 року, сформованого засобами ІС «Електронний кабінет водія», ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль марки «Mazda» модель «3», 2015 року випуску, об`єм двигуна - 1 999 см3, дата державної реєстрації - 09 вересня 2021 року.
Також з витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 29 січня 2024 року встановлено інформацію про транспортний засіб з VIN-кодом НОМЕР_1 , марка «Mazda», модель «3», тип - загальний легковий хетчбек, 2015 року випуску, об`єм двигуна - 1 999 см3,колір - чорний, тип пального - бензин, дата першої реєстрації - 09 вересня 2021 року,місце проведення реєстрації - ТСЦ 8043.
Відповідно до звіту № 025-01/03/024 від 25 березня 2024 року про оцінку КТЗ - загальний легковий хетчбек-В Mazda 3, 2015 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , державний реєстраційний № б/н, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 складеного суб`єктом оціночної діяльності -ТОВ «Центр технічної інвентаризації та оцінки «Правекс», оцінювач ОСОБА_5 , ринкова вартість об`єкта оцінки складає 526 924,00 грн без ПДВ згідно офіційного курсу Національного Банку України на дату оцінки - 38,9075 за 1 долар США.
До матеріалів справи також долучено фотографії із зображенням автомобіля марки «Mazda», модель «3», з механічними пошкодженнями кузова, без номерного знаку, VIN-кодом НОМЕР_1 .
Суд також врахував, що до матеріалів справи долучено документ від 30 квітня 2021 року № 3713143046, виданий АТ «Універсал Банк», викладений іноземною мовою, що унеможливлює встановлення його змісту та надання відповідної оцінки.
З квитанції № НЕ54-АР09-9ЕМХ-74ХР від 05 липня 2021 року встановлено, що ОСОБА_1 сплатив на рахунок Рівненської митниці грошові кошти в сумі 80 300,00 грн з призначенням платежу: «попередня оплата за митне оформлення, ОСОБА_1 , 3159920638».
Також відповідачем надано рахунок фактуру № 4145 від 30 листопада 2021 року, виданий ФОП « ОСОБА_6 » на оплату запчастин та робіт щодо автомобіля марки «Mazda», модель «3», 2015 року випуску, з VIN-кодом НОМЕР_1 , на загальну суму 174 550,00 грн.
В матеріалах справи містяться паперові копії оголошень з платформи «Autoria» в мережі Internet, що є сервісом з розміщення оголошень для продажу та купівлі автомобілів, які стосуються продажу автомобілів марки «Mazda», модель «3», 2015 року випуску, з об`ємом двигуна 2 000 см3 та з автоматичною коробкою передач.
Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що спірний транспортний засіб сторонами придбано з-за кордону, що сторонами не заперечувалося. Тобто, фактична дата його придбання значно передує даті державної реєстрації з урахуванням часу, необхідного для доставки та митного оформлення. ОСОБА_1 не надано доказів на оплату послуг з ремонту спірного автомобіля, його покращень, поклейки плівки сірого кольору саме після розірвання шлюбу та за його особисті кошти. Також відповідачем не спростовано вартості спірного автомобіля, власного документа про оцінку рухомого майна не надано. Долучені до матеріалів справи паперові копії оголошень із сайту в мережі Internet щодо аналогічних транспортних засобів не є належним та допустимим доказом на підтвердження дійсної вартості спірного транспортного засобу.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
За правилом частин першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач не погоджується лише із висновком суду першої інстанції в частині визначення вартості спірного автомобіля, що тягне за собою зміну розміру грошової компенсації позивачці.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята, десята статті 7 СК України).
Відповідно до змісту статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналогічне положення закріплене в частині другій статті 372 ЦК України.
Згідно з частинами першою та другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Отже, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.
У пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від .3 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19.
В частині третій статті 12, частинах першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі випадків наявності підстав звільнення від доказування.
У справі, яка переглядається, встановлено та не заперечувалося сторонами, що спірний автомобіль «Mazda 3», 2015 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , був придбаний подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1  30 квітня 2021 року на аукціоні в США у пошкодженому стані за 5 783,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ було еквівалентно 160 478,25 грн.
Відповідно до квитанції № НЕ54-АР09-9ЕМХ-74ХР від 05 липня 2021 року вартість розмитнення в Україні зазначеного транспортного засобу становила 80 300,00 грн.
Отже, загальна вартість набутого сторонами у спільну сумісну власність автомобіля становила 240 778,25 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, державна реєстрація транспортного засобу на ім'я   ОСОБА_7  у Сервісному центрі МВС (ТСЦ № 8043)відбулась 09 вересня 2021 року.
Однак шлюб між сторонами було розірвано рішенням суду від 14 вересня 2021 року і належних та допустимих доказів на підтвердження того, що державна реєстрація транспортного засобу відповідно до пункту 10 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 у відповідній редакції, відбулася ще до того, як технічний стан автомобіля був фактично відновлений, матеріали справи не містять.
Колегія суддів враховує, що на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна чи його частини особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.
Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього, майно, зареєстровано лише за одним з подружжя.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та підтверджений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 і від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач на доведення тих обставин, що автомобіль збільшив свою вартість саме внаслідок його особистих грошових затрат на ремонт, мав надати суду докази понесення таких витрат і період, у який такі витрати були фактично понесені.
Проте у матеріалах справи відсутні докази фактичного проведення і оплати відповідачем ремонтних робіт спірного автомобіля, а наданий відповідачем рахунок-фактура № 4145, складений ФОП ОСОБА_6 30 листопада 2021 року, не є належним доказом оплати послуг з відновлення транспортного засобу.
Також матеріали справи не містять доказів щодо дати проведення ремонту. Водночас ОСОБА_1 сплатив митні платежі 05 липня 2021 року та лише 09 вересня 2021 року зареєстрував автомобіль у Сервісному центрі МВС.
Таким чином презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль у відновленому стані не спростована, оскільки є недоведеними обставини, що для придбання і ремонту пошкодженого рухомого майна, окрім спільних коштів подружжя, також було вкладено особисті кошти відповідача, і частка у спірному майні відповідно до розміру його внеску є його приватною власністю.
За умови недоведеності факту відновлення спірного майна за особисті кошти відповідача та після припинення шлюбно-сімейних відносин з позивачкою, суд першої інстанції дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про те, що вартість набутого сторонами в період шлюбу автомобіля марки «Мazda», модель «3», 2015 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, має визначається на час поділу такого майна, виходячи із його дійсної ринкової вартості.
Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача компенсації половини вартості спірного автомобіля, позивачка визначила його ринкову вартість на підставі звіту № 025-01/03/024 від 25 березня 2024 року про оцінку КТЗ, складеного СОД - ТОВ «Центр технічної інвентаризації та оцінки «Правекс», відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки складає 526 924,00 грн.
Відповідач до суду першої інстанції свого звіту (висновку) не надавав, оскільки визначив вартість автомобіля на час розірвання шлюбу, яка складалась лише із коштів щодо його купівлі за кордоном та вартості розмитнення в Україні, надавши відповідні докази.
Ринкова вартість спірного майна входить в предмет доказування у цій справі, а тому у випадку недосягнення між сторонами згоди щодо його вартості, кожен з них вправі доводити перед судом дійсну вартість цього майна доступними способами доказування, у тому числі шляхом надання звіту про оцінку майна та/або призначення судової експертизи.
Колегія суддів зауважує, що одними із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 4, 5, 22 частини третьої статті 2 ЦПК України).
За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 77, 78, 80 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Водночас за загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до підпунктів а, є пункту 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (з відповідними змінами), затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), ця Методика застосовується з метою визначення ринкової вартості КТЗ, їх складників у разі відчуження; вартості КТЗ для розв`язання майнових суперечок.
Згідно із пунктом 7.1 Методики оцінка КТЗ здійснюється переважно із застосуванням бази оцінки, яка відповідає ринковій вартості. Ринкова вартість КТЗ ураховує його комплектність, укомплектованість і фактичний технічний стан, строк експлуатації, величину пробігу, умови, у яких він експлуатувався (зберігався), особливості кон`юнктури ринку регіону. Згідно з принципами зміни вартості, попиту та пропозиції значення ринкової вартості є змінною за фактором часу величиною, яка залежить від коливань ринкових цін на КТЗ та його складники.
Основним підходом, який використовується для оцінки КТЗ, є порівняльний підхід. Згідно з ним визначення вартості КТЗ на території України проводиться на підставі їх цін продажу та поточних цін пропозиції до продажу, які зазначені у вітчизняних довідниках. Зазначені ціни є статистично усередненими ціновими даними КТЗ, які були відчужені в Україні згідно з умовами, що відповідають змісту і поняттю "ринкова вартість". Використання зарубіжної довідкової літератури допускається у разі відсутності потрібної інформації у вітчизняних довідниках. Вартість КТЗ, яка наведена в іноземній валюті, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ на дату оцінки. Основним методом у межах порівняльного підходу є метод, заснований на аналізі цін ідентичних КТЗ (пункт 7.2 Методики).
Коригування ринкової вартості КТЗ, отриманої із застосуванням порівняльного підходу, здійснюється за відповідною формулою. Середня ринкова ціна КТЗ - величина, яка визначається статистичними методами, еквівалентна найбільш вірогідній вартості продажу (пропозиції до продажу), сукупності КТЗ визначеної моделі з відповідними строком експлуатації і пробігом на визначений момент часу, у конкретному регіоні чи місцевості з дотриманням вимог, що відповідають поняттю "ринкова вартість" (пункти 7.3, 7.4 Методики).
Зі змісту звіту № 025-01/03/024 від 25 березня 2024 року про оцінку КТЗ вбачається, що оцінювач ОСОБА_5 при визначені ринкової вартості спірного автомобіля застосував порівняльний підхід, використавши відомості щодо цінових пропозицій із продажу подібних автомобілів «Мazda «3», 2015 року випуску, на інтернет-сайті «АвтоРіа», що не суперечить вимогам пункту 7 Методики.
Самі по собі зазначені відповідачем недоліки форми та змісту звіту № про оцінку КТЗ, вимоги до якого визначені у пунктах 4, 5 Методики, не дають підстав вважати вказаний письмовий доказ неналежним чи недопустимим засобом доказування у цій справі.
Суд апеляційної інстанції перевірив загальнодоступні відомості щодо ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобіля марка «Mazda», модель «3», легковий хетчбек, 2015 року випуску, бензиновий двигун об`ємом 1 999 куб см із автоматичною трансмісією, і встановив, що наразі вартість подібного транспортного засобу коливається від 10 до 14 тис. доларів США, що в середньому становить близько 516 000,00 грн з урахуванням курсу національної валюти - гривні відносно долара США.
Відповідач, поставивши під сумнів правильність оцінки спірного транспортного засобу, яка визначена у звіті, наданому позивачкою, не надав свій висновок щодо оцінки рухомого майна, хоча автомобіль на постійній основі перебуває у його володінні і користуванні, та не скористався своїм правом на призначення судової автотоварознавчої експертизи, тому в суду першої інстанції були відсутні підстави не брати до уваги цей письмовий доказ, який був наявний у справі, з наведених відповідачем підстав.
Колегія суддів зазначає, що спірний транспортний засіб є рухомим майном та одночасно неподільною річчю, а суд має (зобов`язаний) вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. 
Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.
Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
У постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 299/2490/16, від 04 жовтня 2023 року в справі № 345/2224/20 зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Отже, встановивши, що спірний автомобіль після розірвання шлюбних відносин сторін перебуває у володінні і користуванні відповідача, сторони не можуть домовитися щодо його поділу, а визначена позивачкою ринкова вартість рухомого майна у розмірі 526 924,00 грн відповідачем під час розгляду справи не спростована, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  грошової компенсації 1/2 частки транспортного засобу у розмірі 263 462,00 грн.
Після проведення такої компенсації автомобіль залишається у власності відповідача з одночасним припиненням права власності позивачки на вказану частку у спільному майні.
Визначаючи розмір грошової компенсації вартості частки у спільному майні, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги висновки звіту № 025-01/03/024 від 25 березня 2024 року про оцінку КТЗ, які у свою чергу ґрунтуються на загальнодоступних відомостях щодо ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна, що з урахуванням наведених вище положень та практики Верховного Суду, а також поведінки сторони відповідача, яка протягом усього розгляду справи в суді, повністю та згодом частково заперечуючи проти задоволення первісних позовних вимог, не надала іншої інформації щодо ринкової вартості спірного автомобіля, маючи при цьому його у постійному володінні та користуванні, відповідає вимогам законності та справедливості.
Наведене у повній мірі узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 вересня 2023 року в справі № 333/3529/19.
Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному розумінні стороною відповідача спірних правовідносин та положень законодавства, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в частині задоволення первісних позовних вимог у цій справі, а відтак не дають підстав вважати, що місцевим судом порушено норми процесуального права га/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
Суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91).
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).
У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги відповідача.
Згідно із частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року у даній справі - без змін.
У такому разі розподіл судових витрат відповідача, понесених в суді апеляційної інстанції, не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 29 січня 2026 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: О.В. Борисова

Д.О. Таргоній