П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/12215/25	

Головуючий І інстанції: Хурса О.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Кравченка К.В., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 04.11.2025р.) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особи платника податків ОСОБА_1  про стягнення податкового боргу та «зустрічним» позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:
22.04.2025р. ГУ ДПС в Одеській області звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до ФО ПП ОСОБА_1 , в якому просило суд стягнути «податковий борг» у загальному розмірі 2091159,50 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є фізичною особою - платником податків та має перед бюджетом «податковий борг» у вигляді не сплати, згідно визначеними 2 податковими повідомленнями-рішеннями від 02.12.2024р. штрафних санкцій, який у встановлений п.59.1 ст.59 ПК України строк добровільно не сплачено.
02.05.2025р. представником відповідача до Одеського окружного адміністративного суду подано «зустрічний» позов, в якому відповідач просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 02.12.2024р.:
- №52939/1532240520 (форми «Р») - в частині визначення грошового зобов`язання фізичній особі платнику податків ОСОБА_1 в сумі 1556226 грн. 87 коп.;
- №52941/1532240520 (форми «Р») - в частині визначення грошового зобов`язання фізичній особі платнику податків ОСОБА_1 в сумі 129685 грн. 57 коп.
В обгрунтування вимог «зустрічного» позову представник відповідача зазначає, що позивачем ОСОБА_1 ще у 2020р. було здійснено перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ «Спектрум ЕССЕТС», що підтверджується платіжними документами: платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» №0.0.1781016261.1 від 24.07.2020р. на суму 270 000 грн.; платіжним дорученням ПАТ «БАНК ВОСТОК» №1 від 04.08.2020р. на суму 399 000 грн.; платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» №0.0.1790487210.1 від 04.08.2020р. на суму 250 000 грн.; платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.1791300686.1 від 05.08.2020р. на суму 250 000 грн.; платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» №0.0.1792265398.1 від 06.08.2020р. на суму 250 000 грн.; платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.1793333420.1 від 07.08.2020р. на суму 201 000 грн., у зв`язку з чим, зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ «Спектрум ЕССЕТС» (як новим кредитором) було виконано в повному обсязі.
Далі, позивач у своєму зустрічному позові також звертає увагу на те, при підписанні Договору про врегулювання заборгованості фактично відбулась зміна валюти зобов`язання за кредитом - з іноземної валюти на гривню, у зв`язку з чим, при визначенні сум податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, контролюючим органом повинна була враховуватись курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти «прощеного боргу» (кредиту), яка не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню. 
Дану позицію позивач за зустрічним позовом обґрунтовує наступним. Відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, не вважається «додатковим благом» платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.
При цьому, дія абзацу 1-го цього пункту 8 поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.
Представник відповідача одночасно звертає увагу на те, що аналогічна правова позиція з цього спірного питання була висловлена Сьомим апеляційним адміністративним судом, зокрема, у постанові від 22.02.2022р. у подібній справі №120/6171/21-а.
Так, на виконання умов договору про врегулювання заборгованості Фоміна сплатила частину заборгованості у розмірі в загальній сумі 1620000 грн. Виходячи з наведених розрахунків, «додатковим благом», яке підлягало оподаткуванню за правилами абзацу «д» пп.164.2.17 п.164.2. ст.164 ПК України (в редакції, чинній станом на дату укладення Договору про врегулювання заборгованості) фактично є сума - 2 078 190,05 грн. (т.б. 12 343 894,90 - 8 645 704,85 = 3 698 190,05 - 1 620 000). 
Крім того, у зустрічному позові та додаткових поясненнях представник відповідача також зазначає й про те, що з 19.06.2024р. ДПС України та її територіальним органам, які є відокремленими підрозділами ДПС України, було достовірно відомо про зміну адреси місця проживання фізичної особи - платника податків Фоміної, а тому, відповідачка вважає дії ГУ ДПС в Одеській області щодо її належного повідомлення про призначення (проведення) перевірки за попередньою (з червня 2024р. зміненою) адресою, необгрунтованими і непослідовними.
Таким чином, відповідач вважає, що спірна перевірка була проведена протиправно, т.б. без її належного повідомлення та ознайомлення з наказом про призначення перевірки, а спірні податкові зобов`язання, в свою чергу, були розраховані контролюючим органом з необґрунтовано завищеної бази оподаткування, а тому, відповідно, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року (ухваленим в порядку письмового (спрощеного) провадження) у задоволенні адміністративного позову ГУ ДПС в Одеській області – відмовлено у повному обсязі. Зустрічний позов ФОПП ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 02.12.2024р. №52939/1532240520 і №52941/1532240520. Стягнуто з ГУ ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 12112 грн. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача 04.12.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просив, скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.11.2025р. та прийняти нове, яким задовольнити позов ГУ ДПС в Одеській області та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2025р. вказану апеляційну скаргу позивача залишено без руху.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.01.2026р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС в Одеській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
16.01.2026р. матеріали даної справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
16.01.2026р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив, в якому представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) адвокат Кравченко І.В. категорично заперечував проти задоволення апеляційної скарги та мотивовано наполягав на залишенні її без задоволення, а рішення суду 1-ї інстанції без змін. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Відповідач (позивач за зустрічним позовом) - фізична особа - платник податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 05.12.2023р. зареєстрована адресою: АДРЕСА_1 . До грудня 2023р. відповідачка була зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_2 . Інформацію про зміну адреси ОСОБА_1 ДПС України отримано - 19.06.2024р. (о 15 год. 26 хв.).
19.01.2007р. між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ «Надра»» було укладено кредитний договір №ОД14/01/2007/840-К/2, згідно з яким Банк надав Фоміній кредит в іноземній валюті в сумі 530000 дол.США.
15.05.2020р. між ПАТ «КБ «Надра»» та ТОВ «Спектрум ЕССЕТС» укладено договір №GL3N017513 про відступлення прав вимоги (сума боргу за кредитом – 462 678,60 дол.США).
21.07.2020р. між ТОВ «Спектрум ЕССЕТС» (як новим кредитором) та ОСОБА_1 укладено договір про врегулювання заборгованості за кредитним договором №ОД14/01/2007/840-К/2 від 19.01.2007р.
Протягом 2020р. ОСОБА_1 , на виконання вказаного вище договору від 21.07.2020р., було здійснено перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ «Спектрум ЕССЕТС», що підтверджується платіжними документами: платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» №0.0.1781016261.1 від 24.07.2020р. на суму 270 000 грн.; платіжним дорученням ПАТ «БАНК ВОСТОК» №1 від 04.08.2020р. на суму 399 000 грн.; платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» №0.0.1790487210.1 від 04.08.2020р. на суму 250 000 грн.; платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.1791300686.1 від 05.08.2020р. на суму 250 000 грн.; платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» №0.0.1792265398.1 від 06.08.2020р. на суму 250 000 грн.; платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» №0.0.1793333420.1 від 07.08.2020р. на суму 201 000 грн., у зв`язку з чим, остання фактично виконала усі свої зобов`язання перед новим кредитором в повному обсязі.
В період з 14.10.2024р. по 25.10.2024р. посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області, на підставі наказу №8139-п від 16.08.2024р. (доказів направлення (та вручення) якого на «актуальну» адресу платника податків в матеріалах справи не має), відповідно до положень ст.ст.20,78,79 ПК України, було проведено «документальну невиїзну» перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу, отриманого ОСОБА_1 , як додаткове благо за період з 01.01.2020р. по 31.12.2020р.
28.10.2024р. за результатами вказаної «документальної невиїзної» перевірки складено Акт №48093/15-32-24-05-09/2408602188 (а.с.15-19), в якому було зафіксовано порушення платником податків норм податкового законодавства, а саме: 
- пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.171.2 (б) ст.171, п.179.1 ст.179, п.179.7 ст.179 ПК України, внаслідок чого, встановлено несплату до бюджету податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами самостійно за результатами річного декларування по строку 01.08.2021р. у сумі 1 930 301,08 грн.; 
- п.162.1 ст.162, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.171.2 (б) ст.171, п.179.1 ст.179, п.179.7 ст.179, п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, внаслідок чого, встановлено несплату до бюджету самостійно податкового зобов`язання з військового збору по строку 01.08.2021р. у сумі 160 858,42 грн.
29.10.2024р. 2-й примірник вказаного вище Акту перевірки, незважаючи на обізнаність з 19.06.2024р. (о 15 год. 26 хв.) ДПС України про зміну адреси платника податків, був направлений на «попередню» адресу відповідачки: АДРЕСА_2 , в зв`язку із чим, цей лист (рекомендоване повідомлення) повернувся на адресу податкового органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.7).
Далі, на підставі вказаного Акту перевірки, уповноваженою особою ГУ ДПС в Одеській області 02.12.2024р. було прийнято податкові повідомлення-рішення: 
- №52939/1532240520 (форми «Р») - про визначення грошового зобов`язання фізичній особі платнику податків ОСОБА_1 в сумі 1 930 301 грн. 08 коп.;
- №52941/1532240520 (форми «Р») - в частині визначення грошового зобов`язання фізичній особі платнику податків ОСОБА_1 в сумі 160 858 грн. 42 коп.
02.12.2024р. вказані вище податкові повідомлення-рішення контролюючим органом були направлені ОСОБА_1 по пошті знову на її «попередню» (а не актуальну, змінену ще з червня 2024р.) адресу: АДРЕСА_2 , в зв`язку із чим, лист (рекомендоване повідомлення) повернувся на адресу податкового органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.8).
22.10.2024р. (у позові вказано 28.10.2024р.), т.б. що до ухвалення вказаних вище податкових повідомлень-рішень від 02.12.2024р., контролюючим органом на адресу ОСОБА_1 винесено податкову вимогу про сплату боргу в загальній сумі 6 884 грн. 66 коп. (?), яка, в свою чергу, також була направлена по пошті, але вже на іншу («актуальну») адресу: АДРЕСА_1 , однак лист (рекомендоване повідомлення) повернувся на адресу податкового органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.9,10).
В подальшому, оскільки вказані вище податкові повідомлення-рішення від 02.12.2024р. платником податків у будь-який спосіб оскаржені не були, а зобов`язання добровільно не сплачені, податковий орган, з метою стягнення з останнього «податкового боргу», 22.04.2025р. звернувся до суду із даним позовом.
02.05.2025р. відповідачка, в свою чергу, отримавши копію вказаного позову податкового органу, звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із «зустрічним» позовом, в якому просила суд визнати протиправним та частково скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 02.12.2024р.
Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні «первісного» позову і, відповідно, задовольняючи «зустрічний» позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності зустрічних позовних вимог та, відповідно, з наявності процедурних порушень при проведенні перевірки, та необгрунтованості і передчасності правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 визначеного спірними податковими повідомленнями-рішеннями зобов`язань (податкового боргу). 
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується із висновками, наведеними судом 1-ї інстанції, та вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Як слідує зі змісту положень пп.19-1.1.1 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України, контролюючі органи, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків. 
Відповідно до положень пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України, «податкове зобов`язання» - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Згідно з пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, «податковим боргом» вважається сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Тобто, «узгоджена» сума «податкового зобов`язання», не сплачена платником податків в строки, визнається сумою «податкового боргу» такого платника податків.
Так, як передбачено пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючий орган має право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім НБУ), у т.ч. після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. 
А як визначено приписами п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. 
Як вбачається зі змісту положень підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 ПК України, «документальною» перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Порядок же проведення документальних позапланових перевірок врегульований ст.78 ПК України 
Так, як слідує з норм пп.78.1.1. п.78.1. ст.78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Відповідно до приписів п.78.4. ст.78 ПКУ, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Порядок же оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено ст.86 ПКУ.
Як передбачено п.79.1 ст.79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених ст.ст.77,78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 п.75.1 ст.75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
При цьому, варто звернути увагу на те, що «документальна позапланова невиїзна» перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та виключно лише тільки за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. 
Одночасно слід зауважити, що тільки повне виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки (п.79.2 ст.79 ПКУ).
Таким чином, перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. У посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки лише за наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та за умови вручення платнику податків оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України копії наказу на проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).
При чому, також слід наголосити на тому, що згідно з вимогами пп.42.2 ст.42 ПКУ, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4 цієї статті, т.б. надіслані за актуальною адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Так, як вбачається зі змісту спірного акту перевірки №48093/15-32-24-05-09/2408602188 від 28.10.2024р., про проведення даної документальної позапланової невиїзної перевірки Фоміна нібито була проінформована (але на попередню (неактуальну, змінену) адресу) письмовим повідомленням від 16.08.2024р. №892/15-32-24-05-04, яке було направлено їй поштою листом з повідомленням про вручення.
Водночас, із ксерокопії конверту, в якому нібито надсилалась копія наказу №8139-п від 16.08.2024р. (трекінг Укрпошти 0600953751760) на попередню (неактуальну, змінену ще у грудні 2023р.) адресу платника податків, взагалі не вбачається наявність довідки про причини повернення складеної за результатами надіслання листа платнику податків з наказом та повідомленням про дату початку та місце проведення перевірки. На копії конверту видно лише тільки частину такої довідки, що, в свою чергу, унеможливлює чітко ідентифікувати результати повернення або досилання адресату.
Вищезазначені обставини, як вбачається з матеріалів справи, також були підтверджені й під час огляду судом 1-ї інстанції у судовому засіданні «оригіналу конверту» (трекінг Укрпошти 0600953751760), який повернувся на адресу ГУДПС за наслідками надсилання копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, т.б. у відкритому судовому засіданні окружним судом було встановлено відсутність на оригіналі конверта довідки Ф-20 про вручення цього листа адресату (відповідачу).
Таким чином, з наведених обставин вбачається, що контролюючим органом 16.08.2024р. фактично було здійснено надіслання копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки за попередньою адресою Фоміної (яка змінила її ще у грудні 2023р., про що належним чином повідомила ДПСУ у червні 2024р.), т.б. яка не є актуальною податковою адресою, до того ж, належні докази вручення цього листа платнику податків в матеріалах справи відсутні.
Проте, як вже зазначалося вище, відповідно до вимог пп.42.2. ст.42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за дійсною (актуальною) адресою (фактичним місцезнаходженням, зареєстрованою податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Як чітко визначено нормами п.45.1 ст.45 ПК України, податковою адресою платника податків - фізичної особи фактично визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік, як платник податків у контролюючому органі.
Як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи та вже зазначалося вище, фізична особа - платник податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 05.12.2023р. зареєстрована адресою: АДРЕСА_1 . Інформацію про зміну адреси ОСОБА_1 ДПС України, згідно відповіді на адвокатський запит представника відповідача, було отримано - 19.06.2024р. (о 15 год. 26 хв.).
Інших доказів щодо належного і своєчасного повідомлення Фоміної про проведення перевірки на її дійсну актуальну податкову адресу контролюючим органом не надано і в матеріалах справи такі відсутні.
Отже, враховуючи вище викладені обставини, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що контролюючим органом, в даному випадку, не було виконано вимоги щодо надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, що відповідно до абзацу 2 п.79.2. ст.79 ПК України, є передумовою для права розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
З огляду на те, що належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів направлення відповідачу на його актуальну адресу (місцезнаходженням, податковою адресою) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки контролюючим органом не надано, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанцій дійшов цілком обгрунтованого висновку про грубе порушення контролюючим органом процедури (порядку) проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.
Таким чином, приймаючи до уваги вказані обставини, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку, що допущені відповідачем процедурні порушення при призначенні та проведенні спірної перевірки безпосередньо вплинули на об`єктивність та правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, які в повній мірі базувались виключно на ненаданні позивачем документів до перевірки, та, відповідно, на обґрунтованість та законність прийнятих за результатами перевірки рішень.
При цьому, одночасно слід зазначити, що аналогічні висновки з цих спірних питань були сформульовані Верховним Судом, зокрема, у постанові від 26.09.2023р. у справі №400/1664/21.
За таких обставин, факт незаконності призначення й проведення документальної позапланової невиїзної перевірки відповідача (платника податків) є достатньою правовою підставою для висновку про визнання протиправним та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС в Одеській області від 02.12.2024р. №52939/1532240520 і №52941/1532240520, як її прямого наслідку, оскільки описані вище порушення виключають допустимість як доказів відомостей отриманих в ході такої перевірки та, відповідно, нівелюють її результати.
В контексті наведеного, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, також зауважує, що за факту встановлення протиправності дій податкового органу щодо проведення перевірки без законних підстав, у суду відсутня необхідність аналізу протиправності висновків контролюючого органу по суті виявлених перевіркою порушень.
Наведений підхід був висвітлений, зокрема, у постанові від 21.02.2020р. №826/17123/18, в якій Верховний Суд сформулював такий правий висновок: «оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».
У аналогічній постанові від 22.09.2020р. у справі №520/8836/18, окрім наведених, Верховний Суд обґрунтував відсутність підстав до запропонованого колегією відступу від раніше висловленої правової позиції такими висновками: «перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених ч.2 ст.74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом» та «встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення позивачем п.181.1 ст.181 ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання».
Отже, встановивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що стали підставою до задоволення позову, суд не може переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.
Аналогічного висновку з цього питання дійшов Верховний Суд і у постанові від 26.09.2024р. у справі №520/23362/23.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції, в даному випадку, дійшов вірного висновку про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області №52939/1532240520 від 02.12.2024р. і №52941/1532240520 від 02.12.2024р. є такими, що прийняті передчасно та без урахування всіх обставин справи, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.
Що ж стосується безпосередньо позовних вимог ГУ ДПС в Одеській області про стягнення з фізичної особи-платника податків Фоміної податкового боргу у загальній сумі 2 091 159,50 грн., то судова колегія з цього приводу зазначає наступне.
Так, як визначено пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
А відповідно до приписів пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у т.ч. сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Як вже зазначалося вище, за приписами пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - сума «узгодженого» грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Так, апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи наявна ксерокопія податкової вимоги форми «Ф» №0067808-1308-1532 від 22.10.2024р. (хоча у позові представник ГУДПС вказує на іншу дату ПВ – 28.10.2024р.) про стягнення податкового боргу в сумі 6 884 грн. 66 коп. (в той час як у позові ГУДПС просить стягнути з відповідача податковий борг у загальній сумі 2 091 159,50 грн.), яка була винесена податковим органом та надіслана вже на актуальну адресу відповідача (а.с.9 звор. сторінка).
Однак, разом з тим, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, уважно дослідивши доводи, підстави даного позову та додані до нього докази, приходить до висновку про відсутність належних правових підстав для задоволення цих позовних вимог ГУ ДПС в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу, оскільки останній фактично підтверджується лише тільки оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями від 02.12.2024р. №52939/1532240520 і №52941/1532240520, прийнятими на підставі Акту перевірки №48093/15-32-24-05-09/2408602188 від 28.10.2024р., які, в свою чергу, суд вже визнав протиправними і передчасними та скасував.
Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов правильного висновку про те, що податкові зобов`язання були визначені контролюючим органом помилково і передчасно, а тому, відповідно, належних правових підстав для задоволення позову ГУ ДПС в Одеській області про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 податкового боргу у сумі 2091159,50 грн. на цей час не має. 
До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
А ч.2 ст.77 КАС України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки, як вже зазначалося вище, ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів також керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.9,308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 09.02.2026р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: К.В. Кравченко 

В.О. Скрипченко