Справа № 420/34134/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складу головуючої судді Скупінської О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В :
До Одеського окружного адміністративного суду 09.10.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якій позивач просить суд:
1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 зарахувавши стаж роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , а саме: період роботи з 03.10.1977 по 27.01.1978 р. на посаді робітника лінійно монтажної дільниці в Нижньосірогозькому районному об`єднанні Сільгосптехніка, з 17.06.1978 р. по 19.06.1986 р., на посаді секретаря машиніста Сірогозького комбінату Хлібопродуктів, з 23.06.1986 р. по 28.05.1995р. на посаді секретаря машиніста в Нижньосірогозькому «Міжраймаш», з 29.05.1995 по 10.01.1999р. на посаді оператора рахувальних машин в Нижньосірогозькому ВАТ «Міжраймаш», з 11.01.1999 по 17.04.2000 р., на посаді бухгалтера в Приватному акціонерному товаристві «Нижньосірогозький Міжрайагропостач», з 18.07.2000 по 28.02.2001 р. мала статус безробітної та перебувала на обліку в Нижньосірогозькому районному Центрі зайнятості, з 01.03.2001 по 02.10.2001 р. на посаді продавця у Приватного підприємця ОСОБА_2 , з 28.01.2005 по 10.10.2005 р. мала статус безробітної та перебувала на обліку в Нижньосірогозькому районному Центрі зайнятості, а саме з 08 липня 2025 року. 
Ухвалою судді від 27.10.2025 постановлено позовну заяву залишити без руху, встановивши 10-денний строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду позовної заяви з вимогами викладеними у відповідності до ч. 1 ст. 5 КАС України.
06.11.2025 від представника позивача надійшла заява (вх. №ЕС/117706/25) водночас з якою долучено позовну заяву в новій редакції, в якій позовні вимоги викладені наступним чином: 
1. Визнати протиправним та скасувати рішення від 16.07.2025 року № 212850004317 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 яким не враховано періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 з 01.03.1977 по 27.01.1978, з 17.06.1978 по 19.06.1986, з 23.06.1986 по 17.04.2000, з 18.07.2000 - 28.02.2001, з 01.03.2001 по 02.10.2001, з 28.01.2005 по 10.10.2005 оскільки на титульній сторінці дата народження виправлена; 
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 зарахувавши стаж роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , а саме: період роботи з 03.10.1977 по 27.01.1978 на посаді робітника лінійно монтажної дільниці в Нижньосірогозькому районному об`єднанні Сільгосптехніка, з 17.06.1978 по 19.06.1986, на посаді секретаря машиніста Сірогозького комбінату Хлібопродуктів, з 23.06.1986 по 28.05.1995 на посаді секретаря машиніста в Нижньосірогозькому «Міжраймаш», з 29.05.1995 по 10.01.1999 на посаді оператора рахувальних машин в Нижньосірогозькому ВАТ «Міжраймаш», з 11.01.1999 по 17.04.2000, на посаді бухгалтера в Приватному акціонерному товаристві «Нижньосірогозький Міжрайагропостач», з 18.07.2000 по 28.02.2001 мала статус безробітної та перебувала на обліку в Нижньосірогозькому районному Центрі зайнятості, з 01.03.2001 по 02.10.2001 на посаді продавця у Приватного підприємця ОСОБА_2 , з 28.01.2005 по 10.10.2005 мала статус безробітної та перебувала на обліку в Нижньосірогозькому районному Центрі зайнятості, а саме з 08 липня 2025 року.
Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_3 зазначила, що вона 08 липня 2025 року Позивач подала заяву про призначення пенсії за віком через вебпортал Пенсійного фонду України у відповідності до вимог згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач рішенням від 16.07.2025 року № 212850004317 року відмовив ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058) у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року — від 15 до 22 років. Відповідач в своїй відмові від 16.07.2025 року зазначає, що за даними документами не враховано періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 з 01.03.1977 по 27.01.1978 р., з 17.06.1978 р. по 19.06.1986 р., з 23.06.1986 р. по 17.04.2000 р., з 18.07.2000-28.02.2001р., з 01.03.2001 р. по 02.10.2001 р., з 28.01.2005 по 10.10.2005 р. оскільки на титульній сторінці дата народження виправлена.
Згідно форми РС-право номер пенсійної справи 212850004317 Позивачу враховано стаж для розрахунку права на призначення пенсії за віком 11 років 1 місяців. та не враховано всі періоди роботи відповідно до записів трудової книжки серія НОМЕР_1 , а саме:
з 03.10.1977 по 27.01.1978 працювала робітником лінійно монтажної дільниці в Нижньосірогозькому районному об`єднанні Сільгосптехніка,
з 17.06.1978 по 19.06.1986, працювала секретарем машиністом Сірогозького комбінату Хлібопродуктів,
з 23.06.1986 по 17.04.2000 працювала секретарем машиністом, потім оператором рахувальних машин, потім бухгалтером в Нижньосірогозькому Міжраймаш, який перейменовано в 1996 році та реорганізовано в Приватне акціонерне товариство Нижньосірогозький Міжрайагропостач ,
з 18.07.2000 по 28.02.2001 мала статус безробітна та перебувала на обліку в Нижньосірогозькому районному Центрі зайнятості,
з 01.03.2001 по 02.10.2001 працювала продавцем у приватного підприємця ОСОБА_2 ,
з 28.01.2005 по 10.10.2005 мала статус безробітна та перебувала на обліку в Нижньосірогозькому районному Центрі зайнятості, оскільки на титульній сторінці трудової книжки Позивача дата народження виправлена (копія трудової книжки додається до позову, оригінал є в наявності у Позивача).
Вважаючи таке рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області протиправним, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.
Ухвалою судді від 11.11.2025 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_2 ).
25.11.2025 від представника відповідача Головного управління ПФУ в Чернігівській області надійшла заява (вх. №ЕС/124321/25) про надання належним чином завірені копії документів, що стосуються предмету позову з проханням долучити їх до матеріалів справи.
Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, письмових пояснень, клопотань, заяв по справі, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , 08.07.2025 звернулася через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області за результатами якої прийнято рішення про відмову у призначення пенсії від 16.07.2025 №212850004317.
У вказаному рішення зазначено, що пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування», становить 60 роки.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року від 15 до 22 років.
Страховий стаж особи становить 11 років 1 місяць.
До страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки від 03.10.1977, оскільки на титульній сторінці дата народження виправлена.
Для зарахування о страхового стажу періодів роботи, зазначених в трудовій книжці, необхідно надати уточнюючі довідки з посиланням на первинні документи, довідки про реорганізацію.
До страхового стажу період роботи з 1999 року зараховано відповідно до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Не погоджуючись із рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області №212850004317 від 16.07.2025, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також – Закон №1058-IV).
Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія – це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
1) пенсія за віком;
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
В силу правового регулювання положень частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.
Позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком досягнув 60 років. Таким чином, для призначення пенсії позивачу необхідно мати від 15 до 22 року страхового стажу. Саме відсутність вказаного страхового стажу стала підставою для відмови у призначенні пенсії.
Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, ОСОБА_1 , 08.07.2025 звернулася через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив призначити пенсію за віком до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-IV.
За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, розглянувши заяву та додані документи ОСОБА_1 від 08.07.2025 про призначення пенсії за віком, прийняло рішення за №212850004317 від 16.07.2025 про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.
Страховий стаж позивача становить 11 років 1 місяць.
Спірним рішенням відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи відповідно до трудової книжки від 03.10.1977, оскільки на титульній сторінці дата народження виправлена.
Водночас у вказаному рішенні зазначено до страхового стажу період роботи з 1999 року зараховано відповідно до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Судом встановлено відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03.10.1977 позивач у період:
- з 03.10.1977 по 27.01.1978 зарахована робітником лінійно монтажної дільниці в Нижньосірогозькому районному об`єднанні Сільгосптехніка (наказ №124 від 03.10.1977 – наказ №11 від 27.01.1978); 
- з 17.06.1978 по 19.06.1986 працювала секретарем машиністом Сірогозького комбінату Хлібопродуктів (наказ №153 від 15.05.78 – наказ №62 від 19.06.1986);
- з 23.06.1986 по 17.04.2000 працювала секретарем машиністом, потім оператором рахувальних машин, потім бухгалтером в Нижньосірогозькому Міжраймаш, який перейменовано в 1996 році та реорганізовано в Приватне акціонерне товариство Нижньосірогозький Міжрайагропостач (наказ №24 від 23.06.86).
Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України №637 від 12.08.1993 року затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній» (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 №637 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Також згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 588/647/17.
Так, на час первинного заповнення трудової книжки позивача (03.10.1977) діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162.
Відповідно до п.1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.
Відповідно п.2.11. Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Записи роблять акуратно, використовуючи чорнильну або кулькову ручку, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору (абз.3 п.2.3 Інструкції №162).
Згідно з абз.1 п.4.1. Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до пункту 18 Постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати відсутнім страховий стаж позивача за спірний період.
Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по справі №687/975/17.
Як зазначено вище підставою для відмови у врахуванні даного стажу позивача згідно поданої трудової книжки було те, що на титульній сторінці дата народження виправлена.
Так судом встановлено, що у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 03.10.1977 міститься запис про виправлення дати народження « 07 апреля 1977 1960», що не завірений підписом відповідальної особи та печаткою підприємства.
Проте, суд зазначає що вказані записи у трудовій книжці є послідовними чіткими без перекреслень, містять підпис відповідальної особи та печатки підприємств номера і дати наказу про прийняття та звільнення з роботи.
При цьому, суд зазначає що жодних неправильних чи неточних записів саме про періоди роботи позивача, у зв`язку з чим необхідно підтверджувати трудовий стаж контролюючим органом не виявлено.
Окрім цього, відповідачем також не вказано жодних підстав за яких таке оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.
Таким чином оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, зазначене не може бути підставою для не зарахування оспорюваного періоду роботи позивача до його трудового стажу.
Також у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 16.07.2025 №212850004317 протиправним та таким, що належить до скасування.
При цьому, суд звертає увагу, що вимоги позивача стосуються також зарахування трудової діяльності починаючи з 1999 - 17.04.2000, з 18.07.2000 - 28.02.2001, з 01.03.2001 по 02.10.2001, з 28.01.2005 по 10.10.2005, однак суд зазначає, що у спірному рішенні ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомлено, що до страхового стажу період роботи з 1999 зараховано відповідно до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а тому вказані періоди трудової діяльності позивача не є спірними.
Беручи до уваги, що конституційне право на соціальний захист включає право на пенсійне забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права, який відповідатиме змісту спірних правовідносин, буде визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №212850004317 від 16.07.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком, та наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.07.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
На думку суду, саме такий спосіб судового захисту слід застосувати виходячи з обставин справи.
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності вчинення оскаржуваних дій відповідачем суду не наведено та не надано.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства та судову практику, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Водночас при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією про сплату №8115-6558-6547-4558 від 07.10.2025.
Відтак, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн.
Керуючись статтями 9, 14, 243-246, 293, 295, 296 КАС, суд 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №212850004317 від 16.07.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.07.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь в Чернігівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн.
Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005 м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83а, код ЄДРПОУ 21390940).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА