КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2026 року № 320/62375/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністрества юстиції України про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністрества юстиції України, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який стягнув виконавчий збір у розмірі 122 795 грн;
- стягнути з Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь позивача 122 795 грн безпідставно отриманого виконавчого збору;
- зобов`язати Вишневий відділ ДВС у Бучанському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закрити відкрите провадження у зв`язку з визнанням виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню.
Позов мотивовано тим, що відповідач протиправно здійснив стягнення з позивача виконавчого збору за відсутності законних підстав, внаслідок чого останній підлягає поверненню.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та в порядку, визначеному положеннями ст. 287 КАС України.
Відповідач відзиву на позовну заяву, заперечень проти позову, будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надіслав. За таких обставин справа розглядалась судом за наявними в ній матеріалами і доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
На виконанні у Вишневому відділі державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністрества юстиції України перебувало виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 759/8925/13-ц виданого 10.09.2014 Святошинським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» боргу в розмірі 159453,85 доларів США та 3441,00 грн (1227955,63 грн до винесення постанови про виправлення помилки у процесуальному документі 26.08.2025).
17.10.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2.
10.08.2023 матеріали виконавчого провадження передані заступнику начальника Лазюку Д.М.
На підставі заяви стягувача № 07/12/23/734576 від 07.12.2023, що зареєстрована відділом 12.12.2023 за вх. №16125, 15.12.2023 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. 
Постанова про стягнення виконавчого збору виведена в окреме провадження № НОМЕР_3.
15.12.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № НОМЕР_2 від 27.01.2023 виданої Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в розмірі 15945,38 доларів США та 344,10 грн.
15.12.2023 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
15.12.2023 винесено постанову про арешт коштів боржника, копію надіслано до банківських установ для виконання. Накладено арешт на кошти в межах суми виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.
15.12.2023 винесено постанову про арешт майна боржника. Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно в межах суми виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.
08.01.2024 на депозитний рахунок відділу надійшло 90,55 грн, які перераховані на витрати виконавчого провадження.
16.01.2024 на депозитний рахунок відділу надійшло 155,73 грн, з яких 109,45 грн перераховані на витрати виконавчого провадження, 46,28 грн перераховані на виконавчий збір.
06.03.2025 на депозитний рахунок відділу надійшло 106116,50 грн, які перераховані на виконавчий збір.
06.03.2025 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
Під час виконання виконавчого провадження заступником начальника Лазюком Д.М. порушено вимоги п. 9 ч. 1 ст. 39, ч. 2 ст. 39 Закону щодо встановлення підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконання.
Вищезазначена постанова мотивована тим, що рішення фактично виконано в повному обсязі, однак при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору № НОМЕР_2 від 27.01.2023 в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва № 759/8925/13-ц виданого 10.09.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" боргу в розмірі 159453,85 доларів США та 3441,00 грн допущено помилку у визначені суми стягнення виконавчого збору. Постановою про стягнення виконавчого збору постановлено стягнути виконавчий збір у розмірі 122795,56 грн.
26.08.2025 заступником начальника Лазюком Д.М. в рамках ВП № НОМЕР_2 винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі внесено виправлення до документу постанова про стягнення виконавчого збору від 27.01.2023, виправлено суму стягнення виконавчого збору з 122795,56 грн на 15945,38 доларів США та 344,10 грн.
Постановою про результати перевірки законності виконавчого провадження № НОМЕР_3 від 04.09.2025 скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 від 06.03.2024. Зобов`язано заступника начальника Лазюка Д.М. внести виправлення в реквізити виконавчого документа в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3 шляхом внесення вірної суми стягнення. Зобов`язано заступника начальника Лазюка Д.М. вжити заходів передбачених Законом для виконання постанови про стягнення виконавчого збору № НОМЕР_2 від 27.01.2023, з урахуванням постанови про виправлення помилки у процесуальному документі № НОМЕР_2 від 26.08.2025. Зобов`язано заступника начальника Лазюка Д.М. усунути порушення в строк до 12.09.2025.
05.09.2025 винесено постанову про відновлення виконавчого провадження, копію постанови разом із постановою про результати перевірки законності виконавчого провадження від 04.09.2025 направлено сторонам.
05.09.2025 винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, внесено виправлення до виконавчого документу "Постанова про стягнення виконавчого збору" від 27.01.2023, виправлено суму стягнення виконавчого збору з 122795,56 грн на 15945,38 доларів США та 344,10 грн.
15.09.2025 винесено постанову про арешт коштів боржника, копію направлено до банківських установ.
19.09.2025 винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій, копію направлено до ПАТ КБ «Приватбанк» для виконання.
10.11.2025 позивачем подано до відповідача заяву (вх. № 15904) про зняття арешту з рахунків, до заяви додано копію ухвали Святошинського районного суду м. Києва № 759/8925/13-ц від 20.10.2025, якою визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист 759/8925/13-ц від 10.09.20214.
Листом № 5494/19.13-25 від 24.11.2025 відповідач повідомив позивачу, що постанова про стягнення виконавчого збору № НОМЕР_2 від 27.01.2023 виданої Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в розмірі 15945,38 доларів США та 344,10 грн є окремим виконавчим документом, який станом на 24.11.2025 не оскаржувався та не скасовувався. Станом на 24.11.2025 залишок нестягнутого виконавчого збору в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3 становить 12682,89 доларів США, внаслідок чого відсутні підстави для зняття арешту з майна (коштів) боржника.
У подальшому, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Законодавець у Законі України «Про виконавче провадження» виділяє дві форми завершення виконавчого провадження: повернення виконавчого документа без виконання та закінчення виконавчого провадження, які в свою чергу, в залежності від підстав, тягнуть за собою виникнення різних процесуальних наслідків, зокрема і щодо можливості продовження стягнення виконавчого збору поза межами завершеного виконавчого провадження.
Так, положення частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.
При цьому згідно з пунктом 5 вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до частини шостої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
У той же час, положеннями пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню виконавче провадження підлягає закінченню.
У разі закінчення виконавчого провадження, зокрема, у зв`язку із визнанням судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню (частина сьома статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»).
Таким чином правові наслідки завершення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою не є тотожними правовим наслідкам визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню з підстав, визначених статтями 40, 41 Закону України «Про виконавче провадження».
Зокрема, повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою має наслідком поновлення йому перебігу строку на повторне пред`явлення виконавчого документу для виконання, тоді як у випадку визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, наведеним правовим регулюванням передбачено лише можливість відновлення раніше закінченого виконавчого провадження в порядку статті 41 Закону України «Про виконавче провадження».
Поряд з цим, у разі визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. У той же час, у випадку повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою нестягнута сума виконавчого збору підлягає стягненню (продовжує стягуватися) в окремому виконавчому провадженні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору.
Відповідно, необхідно розмежовувати правові наслідки завершення виконавчого провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою та на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Як свідчать матеріали справи, постановою державного виконавця від 15.12.2023 за заявою стягувача повернуто виконавчий лист у виконавчому провадженні №№ НОМЕР_2 із правом повторного пред`явлення виконавчого листа для примусового виконання.
Слід зазначити, що у виконавчому провадженні НОМЕР_5 стягувачем реалізовано процесуальне право повернення виконавчого документа без виконання за власною заявою, що стало підставою для правомірних дій державного виконавця щодо застосування ним частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у вигляді винесення постанови про стягнення виконавчого збору та подальшого її виконання у встановленому Законом порядку.
При цьому суд зауважує, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є окремим виконавчим документом в силу пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відмінним від виконавчого листа, який по матеріалах справи визнано таким, що не підлягає виконанню.
На підставі постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору відкрито окреме виконавче провадження № НОМЕР_3.
Постанова державного виконавця від 27.01.2023 НОМЕР_5 про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом у виконавчому провадженні НОМЕР_4 і така не була скасована чи визнана судом такою, що не підлягає виконанню, що автоматично виключає застосування державним виконавцем, конкретно до виконавчого провадження № НОМЕР_3, такої процесуальної дії як закінчення згідно з пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
З огляду на це, а також на те, що державним виконавцем дотримано алгоритм законодавчо визначених дій, доводи позивача про необхідність закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях, суб`єктивній оцінці позивачем обставин та помилковому тлумаченні останнім норм закону.
Обраний позивачем спосіб відновлення порушеного права у цій частині позовних вимог суперечить правовому регулюванню спірних правовідносин.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 480/3069/19, від 06.04.2023 у справі № 320/8585/20.
Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.
Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача 122 795 грн безпідставно отриманого виконавчого збору, суд звертає увагу на таке.
Частиною сьомою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Зважаючи на те, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва № 759/8925/13-ц від 20.10.2025 виконавчий лист 759/8925/13-ц від 10.09.2014, визнано таким, що не підлягає виконанню, то виконавчий збір, що стягнутий згідно з постанови державного виконавця від 27.01.2023 НОМЕР_5, не підлягає стягненню, а стягнутий - підлягає поверненню.
Із матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови від 27.01.2023 НОМЕР_5 з позивача було стягнуто 122795,56 грн.
Таким чином, в силу частини сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» позивачу належить повернути 122795,56 грн виконавчого збору.
Отже, позовнеі вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно з пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують.
Частиною третьою статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1228,00 грн., що підтверджується наявним у справі платіжним документом.
Враховуючи задоволення позову, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Зобов`язати Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністрества юстиції України (ідентифікаційний код 34903037) повернути ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) стягнуту суму виконавчого збору у загальному розмірі 122795,56 (сто двадцять дві тисячі сімсот дев`яносто п`ять) грн 56 коп.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1228,00 грн. (одна тисяча двісті двадцять вісім грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністрества юстиції України (ідентифікаційний код 34903037).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Василенко Г.Ю.