ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

3 лютого 2026 року      м. Чернівці  справа № 727/5841/25
провадження №22-ц/822 /203/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Перепелюк І. Б. 
суддів: Кулянди М.І., Лисака І.Н.
секретар Черновська А.К.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 листопада 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування. Позов обґрунтовано наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який є батьком відповідачки ОСОБА_2 та рідним дядьком позивачки ОСОБА_1 . Вказувала, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до якої входить квартира АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності.
08.01.2025 року приватним нотаріусом Король О.В. заведено спадкову справу №73488278. Згідно з довідкою №24/02-14 від 01.05.2025 року, виданою вищенаведеним приватним нотаріусом, спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 є його дочка - ОСОБА_2 , прийняття спадщини якою підтверджується довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання №661509 від 02.01. 2025 року, виданою відділом ведення реєстру територіальної громади ДНАП Чернівецької міської ради та, згідно ст.1262, 1265 ЦК України, племінниця - ОСОБА_1 , яка подала необхідну заяву.
Вказувала, що відповідачка ОСОБА_2 з 2014 року виїхала на постійне місце проживання до рф, і не відвідувала свого батька ОСОБА_3 .. Оскільки останній постійно хворів на тяжкі захворювання, був особою похилого віку і не міг самостійно доглядати себе, позивачка ОСОБА_1 прийняла на себе здійснення за ним догляду, лікувала і оздоровлювала його, забезпечувала необхідними речами в побуті, купувала продукти харчування та готувала ОСОБА_3 їжу.
Відповідачка ОСОБА_4 не цікавилася життям батька ОСОБА_3 , перестала з ним спілкуватися та цікавитися його життям, тобто фактично усунулася від надання допомоги. Просила усунути відповідачку ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 12 листопада 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування – відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу задовольнити, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 листопада 2025 року скасувати. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування задовольнити та усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає дане рішення незаконними, необґрунтованими, такими, що не відповідає фактичним обставинам справи та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає що, ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані і це доведено витягом з амбулаторної карти хворого, зазначає, що рак легень та рак сечового міхура 3 стадії, проведення операції є достатнім доказом потреби у наданні ОСОБА_3 допомоги відповідачкою, яка свідомо не надала йому ніякої допомоги, не водила його до лікарів для встановлення діагнозів та призначення лікування, не перебувала з ним у лікарні, не слідкувала за тим, щоб він приймав ліки і в якій кількості, не ставила йому уколи, як це робила позивач ОСОБА_1 . 
Зауважує, що відповідачка ОСОБА_2 знала скільки років її батьку, однак залишила його і поїхала до рф, вона не цікавилася його долею тим, які в нього потреби, що він їсть, як лікується, чи є в ного тепло в квартирі, залишивши його на призволяще, за таких обставин ОСОБА_1 розуміючи безпорадний стан дядька, те що йому немає кому допомогти стала ним опікуватися, водити до лікарів, купувати ліки та продукти харчування.
До матеріалів справи долучено Акт ПП «РЕМЖИТЛОСЕРВІС» №65 від 02.05.2025, у якому зазначено, що ОСОБА_2 не проживала за адресою: АДРЕСА_2 з 2014 року та на час смерті ОСОБА_3 , цю ж інформацію було підтверджено свідками в судовому засіданні. Факт перебування ОСОБА_2 у рф відомий серед всіх родичів та людей які її знали. Україна не визнає документи рф, тому позивач не зверталась до країни агресора для надання підтвердження, що ОСОБА_2 перебуває на її території.
Суд першої інстанції не дослідив докази, як кожен окремо та в їх сукупності і тому дійшов неправильних висновків. Вважає, що ОСОБА_2 ухилялася від виконання обов`язку щодо утримання батька, свідомо не приходила до нього. не дзвонила та не надавала допомогу, у зв`язку з чим має бути усунута від права на спадкування в силу закону та ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Чернівцях Чернівецької області помер ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 27.08.2024 року.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина та 08.01.2025 року заведена спадкова справа приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Король О.В. на підставі заяви ОСОБА_5 , яка відмовилася від прийняття спадщини після смерті свого брата - ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 . 
Згідно заяви №2 від 08.01.2025 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Король О.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З довідки Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради про реєстрацію/останнє місце проживання №661509 від 02.01.2025 року, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дата реєстрації 12.04.1988 р. 
Згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради про реєстрацію/останнє місце проживання №661510 від 02.01.2025 року, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_2 (дата реєстрації 12.04.1988) та ОСОБА_3 (дата реєстрації 28.02.1986-15.08.2008).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах аргументів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою не надано докази, які б дали право визнати доведеними позовні вимоги, відсутня ступінь достовірності наданих стороною позивачки доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину – доведеною.
Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Звернувшись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалася на наявність підстав, визначених ч.5 ст.1224 ЦК України, для усунення відповідачки від права на спадкування за законом, стверджуючи, що ОСОБА_2 , будучи донькою спадкодавця ОСОБА_3 який постійно хворів на тяжкі захворювання, був особою похилого віку, і не міг самостійно доглядати себе, з 2014 року виїхала на постійне місце проживання до рф, не відвідувала батька, перестала з ним спілкуватися та цікавитися його життям, тобто фактично усунулася від надання допомоги. Оскільки останній постійно хворів на тяжкі захворювання, був особою похилого віку, і не міг самостійно доглядати себе, позивачка ОСОБА_1 прийняла на себе здійснення за ним догляду, лікувала і оздоровлювала його, забезпечувала необхідними речами в побуті, купувала продукти харчування та готувала їжу.
Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).
Частиною 5 ст.1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
З правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 лютого 2022 року у справі №759/18917/17, вбачається, що у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України суд має встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. 
Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.  
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
Так, факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц наголошує на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що  ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані і це доведено витягом з амбулаторної карти хворого, хворів на рак легень та рак сечового міхура 3 стадії, проведення операції є достатнім доказом потреби у наданні ОСОБА_3 допомоги відповідачкою, яка свідомо не надала йому ніякої допомоги, не водила його до лікарів для встановлення діагнозів та призначення лікування, не перебувала з ним у лікарні, не слідкувала за тим, щоб він приймав ліки і в якій кількості, не ставила йому уколи, як це робила позивач ОСОБА_1 . 
Так, з матеріалів справи, зокрема витягу з амбулаторної картки ОСОБА_3 від 25.04.2025 року вбачається, що він хворів, перебував на лікуванні. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також в якості свідка позивачка ОСОБА_1 не довели суду обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані, і звертався за допомогою до своєї дочки ОСОБА_2 , як не надано доказів того, що остання відмовила йому в наданні такої допомоги, або іншим шляхом ухилилася від її надання. Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили, що до моменту смерті ОСОБА_3 проживав самотньо і хворів, в зв`язку з чим до нього приходила племінниця ОСОБА_1 , яка допомагала прибратися та робила йому уколи. При цьому, обидва свідка зазначили, що ОСОБА_3 не згадував свою дочку ОСОБА_4 в негативному аспекті, а, навпаки, чекав її приїзду і висловлював надію побачитися.
Суд першої інстанції за результатами належної оцінки наявних у справі доказів дійшов цілком обґрунтованого висновку, що наданих позивачкою доказів недостатньо для доведення сукупності обставин, необхідних для усунення відповідачки на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України від спадкування за законом після смерті батька, оскільки не доведено, наявність будь-яких конфліктів між спадкодавцем ОСОБА_3 та його дочкою - відповідачкою ОСОБА_2 .
Належних та допустимих доказів для встановлення сукупність таких обставин як ухилення ОСОБА_2 від надання батькові допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані та потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, позивачем не надано, а судом не встановлено. 
Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції не перешкоджав позивачці у здійсненні нею процесуальних прав та обов`язків щодо надання доказів на підтвердження позовних вимог, а апелянтом не мотивовано та не доведено, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права щодо порядку та оцінки доказів, зокрема, отримання доказів та/або дослідження доказів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 3 лютого 2026 року.

Судді        І.Б. Перепелюк

М.І. Кулянда

І.Н. Лисак