ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 лютого 2026 року справа №360/1295/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Гайдара А.В., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року (повне судове рішення складено 22 січня 2025 року) у справі № 360/1295/24 (суддя в І інстанції Аканов О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Луганського окружного адміністративного суду та Державної судової адміністрації України про визнання дій та бездіяльності протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Луганського окружного адміністративного суду (далі – Відповідач-1) та Державної судової адміністрації України (далі – Відповідач-2, ДСА України) та просив: 
- визнати протиправними дії Луганського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за липень 2024 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно), обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн.;
- зобов`язати Луганський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату належної суддівської винагороди за липень 2024 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 гривень, встановленого на 01 січня 2024 року;
- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування виплати належної суддівської винагороди за липень 2024 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 гривень, встановленого на 01 січня 2024 року;
- зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування виплати суддівської винагороди за липень 2024 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 гривень, встановленого на 01 січня 2024 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що починаючи з 01 січня 2024 року і до цього часу Луганський окружний адміністративний суд, як розпорядник бюджетних коштів, протиправно здійснює нарахування і виплату позивачу суддівської винагороди, виходячи не із розміру встановленого Законом України від 9 листопада 2023 року № 3460-ІХ “Про Державний бюджет України на 2024 рік” прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 3028 грн, а виходячи із встановленого цим законом розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн.
При цьому Державна судова адміністрація України як головний розпорядник бюджетних коштів починаючи з 01 січня 2024 року протиправно здійснює нарахування і виплату належної суддівської винагороди, виходячи не із розміру встановленого Законом України від 9 листопада 2023 року№ 3460-IX “Про Державний бюджет України на 2024 рік” прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 гривень), а виходячи із встановленого цим законом розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у розмірі 2102 грн.
Позивач вважає, що наведені протиправні дії відповідачів мають своїм наслідком виплату позивачу суддівської винагороди з 01 січня 2024 року по теперішній час у меншому розмірі, ніж визначений статтею 135 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII “Про судоустрій і статус суддів” (далі - Закон № 1402-VIII), а отже, порушують його права на належне матеріальне забезпечення, що стало підставою для звернення до суду.
Вважаючи протиправними дії Відповідача-1 і бездіяльність Відповідача-2, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Зазначив, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 135 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі – Закон № 1402) базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
При цьому Законом України від 09 листопада 2023 року № 3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (далі – Закон № 3460) на 01 січня 2024 року установлений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб – 3 028,00 грн.
З огляду на викладене позивач доводив, що внаслідок протиправних дій Луганського окружного адміністративного суду та протиправної бездіяльності ДСА України розмір його суддівської винагороди не відповідає розміру, встановленому спеціальним Законом № 1402, чим порушено її право на матеріальне забезпечення як одну з гарантій незалежності суддів.
Позивач зауважив, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди – прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року (3 028,00 грн), на іншу розрахункову величину, яка не передбачена Законом № 1402 (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, – 2 102,00 грн) є неправомірною.
Вказував, що подібна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 400/2031/21 та від 30 листопада 2021 року у справі № 360/503/21.
Обмеження розміру суддівської винагороди шляхом внесення змін до Законів № 2710 і № 3460 всупереч ч. 2 ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону № 1402, а також позиції Конституційного Суду щодо незалежності суддів, порушує права та гарантії незалежності суддів.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Луганського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) суддівської винагороди за липень-жовтень 2024 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 грн.
Зобов`язано Луганський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату належної ОСОБА_1 суддівської винагороди за липень-жовтень 2024 року зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 гривень, встановленого станом на 01 січня 2024 року Законом України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” від 09 листопада 2023 року № 3460-IX.
Зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Луганського окружного адміністративного суду з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, для виплати належної ОСОБА_1 суддівської винагороди за липень-жовтень 2024 року зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 гривень, встановленого на 01 січня 2024 року Законом України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” від 09 листопада 2023 року № 3460-IX.
В іншій частині позову – відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, Відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені законодавством.
Зазначив, що згідно з ч. 1 ст. 130 Конституції України, ч. 1 ст. 146 Закону № 1402 держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.
Положеннями ч. 2 ст. 146 Закону № 1402 визначено, що забезпечення функціонування судової влади передбачає окреме визначення у Державному бюджеті України видатків на утримання судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону; законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування судів; гарантування достатнього рівня соціального забезпечення суддів.
Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону № 1402 суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Ч. 3 ст. 135 Закону № 1402 встановлені базові розміри посадового окладу суддів судів різних інстанцій, розрахунковою величиною яких є прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 135 Закону № 1402 базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Суми прожиткового мінімуму на 2021-2024 роки встановлено Законом України від 15 грудня 2020 року № 1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (далі – Закон № 1082), Законом України від 02 грудня 2021 року № 1928 «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (далі – Закон № 1928), Законом України від 03 листопада 2022 року № 2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (далі – Закон № 2710), Законом України від 09 листопада 2023 року № 3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (далі – Закон № 3460).
Відповідно до ст. 7 Закону № 1082 у 2021 прожитковий мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, установлений з 1 січня у розмірі 2 102 грн.
Ст. 7 Законів України № 1928, № 2710, № 3460 установлено, що у 2022, 2023, 2024 роках прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня, також складає 2 102 грн.
Отже, Законами № 1082, № 1928, № 2710 та № 3460 запроваджено розрахункову величину для визначення базового розміру посадового окладу судді, яка станом на 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року, 01 січня 2024 року складає 2 102 грн.
Зауважив, що відповідно до норм бюджетного законодавства, розпорядник бюджетних коштів має право здійснювати відповідні видатки, у тому числі ті, що пов`язані з виплатою заробітної плати (суддівської винагороди), виключно в межах бюджетних асигнувань.
З огляду на викладене, апелянт доводив, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди діяв в межах чинного законодавства та виділених бюджетних асигнувань.
Також Відповідач-2 зазначив, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно з законодавством за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником, коштів за якою є ДСА України, а тому, у разі задоволення позовних вимог, кошти необхідно стягувати саме за рахунок коштів згаданої програми.
Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтерджується паспортом НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Указом Президента України від 02.03.2011 року № 250/2011 “Про призначення суддів” ОСОБА_1 призначено на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду строком на 5 років.
Указом Президента України від 19.12.2018 року № 431/2018 “Про призначення суддів” ОСОБА_1 призначено на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду.
Відповідачем до суду надано довідку про доходи за період липень 2024 – жовтень 2024, в якій вказано, що відповідно до ст.7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб і сумі 2102 грн., який застосовуються для визначення базового розміру посадового окладу судді.
Посадовий оклад позивача, згідно наданої довідки, за липень 2024 складає - 36190,96грн., за серпень – 47295 грн., вересень – 42940,86 грн., жовтень – 69366 грн.
Спірні правовідносини виникли з приводу нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди, починаючи з 01 липня 2024 року.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись суд, з огляду на наступне.
Стаття 130 Конституції України визначає, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Так, згідно із частиною другою статті 133 Закону № 2453-VI суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
За змістом частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI з урахуванням Рішення Конституційного Суду від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018 посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом.
Водночас пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 1 січня 2017 року, встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій.
До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.
Закон № 966-XIV дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.
Згідно зі статтею 1 цього Закону прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
Частиною третьою статті 4 Закону № 966-XIV визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Так, за змістом абзацу четвертого статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб було встановлено у розмірі 3028 гривень, а згідно з абзацом п`ятим цієї статті прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - у розмірі 2102 гривні.
Отже, окремими приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.
У цьому аспекті апеляційний суд зауважує, що наведені приписи абзацу п`ятого статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому, застосовуючи їх для визначення посадового окладу позивачки, Відповідач-1 діяв на законних підставах.
Водночас викладений у цій справі висновок апеляційного суду відрізняється від висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 13 липня 2023 року у справі №280/1233/22, від 21 березня 2024 року у справі № 620/4971/23 та ін. Спори у цих справах стосувалися застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року.
У наведених справах Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив з того, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV, і в цьому ж Законі закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, відносно яких визначається прожитковий мінімум. Ураховуючи те, що Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» і за приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про відсутність законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.
За позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в цій категорії спорів закон про Державний бюджет України на відповідний рік не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Однак, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 квітня 2025 року в справі № 240/9028/24 не погодилась з наведеними висновками з таких міркувань.
Безсумнівно, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV. Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Водночас законодавець починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.
Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
З огляду на викладене та з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 280/1233/22 та 21 березня 2024 року у справі № 620/4971/23, і зазначила про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
Велика Палата Верховного Суду нагадала, що незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого вона відступила, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправними дій Відповідача-1 (як і бездіяльності Відповідача-2), то похідні позовні вимоги про 
- зобов`язання Луганський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату належної суддівської винагороди за липень 2024 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 гривень, встановленого на 01 січня 2024 року; та
- зобов`язання Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування виплати суддівської винагороди за липень 2024 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 гривень, встановленого на 01 січня 2024 року, 
також не підлягають задоволенню.
Враховуючи наведене, суд вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України – задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду суду від 21 січня 2025 року у справі № 360/1295/24 – скасувати.
Прийняти нову постанову.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Луганського окружного адміністративного суду та Державної судової адміністрації України про визнання дій та бездіяльності протиправними і зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Повне судове рішення складено 10 лютого 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді А.В. Гайдар
І.В. Геращенко
Е.Г. Казначеєв