РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

05 січня 2026 року 	м. Рівне	№460/18819/25	
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області 	
 	про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – відповідач), в якому позивач просить суд: 
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області №172750004837 від 02.10.2025 року, про відмову у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 11.01.1993 по 26.12.1995 по догляду за дитиною до 6-ти років. 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 11.01.1993 по 26.12.1995 по догляду за дитиною до 6-ти років. 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області призначити та виплачувати з 14.10.2025 ОСОБА_1 пенсію за віком, згідно із ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІУ. 
Позивач в обґрунтування позову зазначає, що має право на пенсію. Проте, відповідач безпідставно відмовив їй у призначенні пенсії через недостатність стажу роботи. Крім того, позивач вказує, що надала всі необхідні документи для призначення пенсії. Однак, відповідачем протиправно не зараховано період роботи згідно довідки № 417 від 20.07.2022 з 1992 по 1994, оскільки відсутні дані про відпрацьовані вихододні та за 1995 рік вказано, що заявниця не працювала. На підставі вищенаведеного, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю.
Ухвалою суду від 14.10.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами письмового позовного провадження без повідомленням учасників справи.
Відповідач подав до суду відзив , відповідно до якого заперечив проти заявлених вимог. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що відповідно до частини першої статті 26 Закону України № 1058-IV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року — не менше 32 роки. Страховий стаж ОСОБА_1 становить: 30 років 11 місяців 01 день, що є недостатнім для призначення пенсії. До страхового стажу згідно наданих документів не зараховано період роботи за записами в трудовій книжці з 05 листопада 2001 року по 05 грудня 2001 року, оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні дані про сплату страхових внесків. Також не зараховано період роботи згідно довідки від 20 липня 2022 року № 417 з 1992 року по 1995 року, оскільки відсутні дані про відпрацьовані вихододні та за 1994 рік вказано, що позивач не працювала. Враховуючи вищезазначене, та у зв`язку з невиконанням однієї із умов призначення пенсії, передбаченої статтею 26 Закону України № 1058-IV, а саме наявність необхідного страхового стажу, прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії по віку. Просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне. 
25.09.2025 ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
За принципом екстериторіальності заяву передано на розгляд ГУ ПФУ у Волинській області. 
Рішенням від 02.10.2025 №172750004837 ГУ ПФУ у Волинській області відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу – 32 роки (наявний страховий стаж – 30 років 11 місяців 1 день). 
Вказаним рішенням повідомлено позивача, за даними документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи за записами в трудовій книжці з 05.11.2001 по 05.12.2001, оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні дані про сплату страхових внесків. Період роботи згідно довідки № 417 від 20.07.2022 з 1992 по 1995, оскільки відсутні дані про відпрацьовані вихододні та за 1994 рік вказано, що заявниця не працювала. Право на пенсійну виплату з 14.10.2028.
Крім того, як зазначає позивач, відповідно до Форми РС-право до страхового стажу Позивачки не було зараховано період догляду за дитиною до 6 років з 11.01.1993 року по 26.12.1995 рік.
Не погоджуюсь з правомірністю такої відмови, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року№1058-IV (далі - Закон 1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин ).
Відповідно до статті 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).
У свою чергу, частиною 3 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
В силу вимог частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема, в Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII, йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).
Зміст поняття “загальний трудовий стаж” є ширшим, ніж поняття “страховий стаж”, оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.
Згідно з п.п.1 та 2 вказаного Порядку, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п.3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі №235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі №500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.
Згідно зі статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідач у рішенні про відмову у призначенні пенсії вказав, що страховий стаж позивача становить 30 років 11 місяців 1 день. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу не менше 32 років позивачу відмовлено у призначенні пенсії.
Відповідно до форми РС-право, до страхового стажу позивача як 30 років 11 місяців 1 день зараховано такі періоди роботи:
01.09.1983 - 23.06.1987 навчання - 3 роки 9 місяців 23 дні;
30.07.1987 - 31.12.1987 робота колгоспі - 5 місяців 4 дні (131т);
01.01.1988 - 31.12.1990 робота в колгоспі – 3 роки;
01.01.1991 - 10.01.1993 догляд за дитиною до 3 років – 2 роки 10 місяців;
27.12.1995 - 06.06.2000- 4 роки 5 місяців 10 днів;
01.09.2000 - 26.08.2001 безробіття - 11 місяців 26 днів;
21.01.2002 - 31.12.2003 1 рік 11 місяців 11 днів;
23.02.2004 - 05.03.2004 12 днів;
01.01.2004 - 05.01.2004 0 років 0 місяців 0 днів;
01.02.2004 – 30.04.2004 3 місяці
01.05.2004 – 31.05.2004 1 місяць
01.06.2004 – 30.06.2004 1 місяць
01.07.2004 – 17.07.2009 5 років 1 місяць
05.07.2009 – 01.05.2010 безробіття 09 місяців 15 днів
19.05.2010 -24.01.2014 3 роки 8 місяців 18 днів
18.02.2014 – 14.11.2014 безробіття 8 місяців 25 днів
17.09.2015 – 13.11.2015 2 місяці 13 днів
10.11.2017 – 15.05.2018 6 місяців 21 день
30.05.2018 – 24.05.2019 безробіття 1 рік 18 днів
01.03.2020 - 31.12.2020 10 місяців 
21.01.2021 – 15.01.2022 11 місяців 1день.
Обґрунтовуючи наявність страхового стажу понад 32 роки, ОСОБА_1 , вказує, що до її страхового стажу відповідно до записів трудової книжки не зараховано період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення шестирічного віку з 11.01.1993 року по 26.12.1995 року включно, що складає 2 роки 11 місяців 16 днів.
Приписами статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення"(далі Закон №1788-ХІІ) визначено виключний перелік видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.
В даному випадку, діє пункт "ж" статті 56 Закону України № 1788-ХІІ, відповідно до якого до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Відповідно до частини 1 статті 181 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя і шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою матері (батька) дитини або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) роботодавця.
Згідно з частиною 2 статті 181 КЗпП України визначено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя і шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується
Згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 , позивач ОСОБА_1 народила доньку ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебувала за доглядом за дитиною до досягненням 3-х річного віку.
Судом встановлено, що період у якому позивач здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.01.1991 по 10.01.1993, зарахований до страхового стажу. Водночас, ні положенням Закону України № 1788-ХІІ, ні Закону України №1058-IV не передбачено зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною до 6 років.
Відтак, вимоги позивача про зарахування до страхового стажу для обчислення пенсії періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення шестирічного віку з 11.01.1993 року по 26.12.1995 року задоволенню не підлягають.
Судом встановлено, що у ОСОБА_1 недостатньо страхового стажу 32 роки (наявний 30 років 11 місяців 1 день) для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України №1058-IV. 
Тому, зважаючи на відмову у задоволенні вимоги про зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення шестирічного віку з 11.01.1993 року по 26.12.1995 року, похідна вимога позивача про зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії також задоволенню не підлягає.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Підстав для розподілу судових витрат немає. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 05 січня 2026 року.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 )
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (майдан Київський майдан, 6,м. Луцьк,Луцький р-н, Волинська обл.,43027, код ЄДРПОУ 13358826)

Суддя       В.В. Щербаков