ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.01.2026 Справа № 914/3243/25 

Господарський суд Львівської області у складі судді Король М.Р., розглянувши справу
за позовом: Дочірнього підприємства «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів»
про: стягнення 50 612,04 грн.
без виклику учасників,

ВСТАНОВИВ
21.10.2025р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява за позовом: Дочірнього підприємства «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» про стягнення 50 612,04 грн. 
Ухвалою господарського суду Львівської області від 27.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору. Крім того, суд ухвалив відмовити в задоволенні клопотання Дочірнього підприємства «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про об`єднання справ в одне провадження, зокрема, справ №914/2869/25 та 914/3243/25.
Дана ухвала суду була надіслана позивачу та відповідачу в їхні електронні кабінети, про отримання котрих матеріали справи містять відповідні довідки, підписані відповідальним працівником.
Крім того, процесуальний документ щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходиться у вільному доступі.
Таким чином, судом було вчинено всіх можливих за даних обставин дій щодо належного повідомлення учасників справи про спір, що розглядається. Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про відкриття судового провадження у даній справі.
07.11.2025р. відповідач через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву (вх.№29842/25).
13.11.2025р. через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№30325/25).
13.01.2026р. від позивача на адресу суду надійшло клопотання про пришвидшення розгляду справи (вх.№993/26).
Виклад позиції позивача:
Позивач обгрунтував позов тим, що рішенням Господарського суду Львівської області від 20.03.2025р. у справі №914/2693/24, яке залишене без змін постановою Західного апеляційного Господарського суду від 10.06.2025р., позовні вимоги Дочірнього підприємства «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувальнооздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» про стягнення заборгованості задоволено частково – вирішено стягнути з Відповідача на користь Позивача 1 200 600,10 грн основного боргу, 170 172,36 грн пені, 35 145,89 грн 3% річних, 142 707,06 грн інфляційних втрат та 18583,50 грн витрат по сплаті судового збору. В частині позовних вимог про стягнення 16000,00 грн основного боргу провадження у справі закрито.
Позивач звернувся до Господарського суду Львівської області про стягнення з Відповідача додатково нарахованих в порядку ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми основного зобов`язання у розмірі 50 612,04 грн, що складається із: 39 006,00 грн – інфляційних втрат від суми основного зобов`язання; 11 606,04 грн – 3 % річних від простроченої суми основного зобов`язання.
З 23.12.2025р. по 26.12.2025р. суддя Король М.Р. перебувала у відпустці.
Виклад позиції відповідача:
Вказав на те, що після набрання вказаним рішенням у справі №914/2693/24 законної сили, Відповідач невідкладно виконав його в повному обсязі до звернення його до виконання в примусовому порядку.
Разом з тим, зазначив про те, що, перевіривши проведені Позивачем розрахунки, надані в додатках №2 та №3 до позовної заяви, Відповідач прийшов до висновку, що вони проведені правильно.
З огляду на викладене, покладається у вирішенні даного спору на розсуд Суду.
За результатами дослідження наданих доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:
Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.03.2025р. у справі №914/2693/24, яке залишене без змін постановою Західного апеляційного Господарського суду від 10.06.2025р., позовні вимоги Дочірнього підприємства «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» про стягнення заборгованості задоволено частково – вирішено стягнути з Відповідача на користь Позивача 1 200 600,10 грн основного боргу, 170 172,36 грн пені, 35 145,89 грн 3% річних, 142 707,06 грн інфляційних втрат та 18 583,50 грн витрат по сплаті судового збору. В частині позовних вимог про стягнення 16 000,00 грн основного боргу провадження у справі закрито.
Як вказує Позивач, ТзОВ «Енергозбереження Львів» виконало рішення Господарського суду у Львівській області від 20.03.2025р. у справі №914/2693/24 та сплатило на рахунок ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» 44 577,71 грн., що підтверджується інформаційним повідомленням про зарахування коштів № 913, 958 196,29 грн., що підтверджується інформаційним повідомленням про зарахування коштів № 914, 197826,10 грн., що підтверджується інформаційним повідомленням про зарахування коштів № 1017.
Таким чином, з ухваленням постанови від 10.06.2025р. у справі № 914/2693/24 Західним апеляційним господарським судом про залишення без задоволення апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 20.03.2025р., зобов`язання Відповідача сплатити Позивачеві суму основного зобов`язання за Договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання (14.05.2025 р., 11.06.2025р.).
Враховуючи порушення Відповідачем умов Договору, зокрема, щодо строків оплати за спожиті комунальні послуги, ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» звернулося за захистом своїх інтересів до Господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з Відповідача інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми основного зобов`язання.
Виходячи із змісту рішення Господарського суду Львівської області у справі № 914/2693/24, положень статті 625 Цивільного кодексу України, заборгованість інфляційних втрат та 3 % річних Відповідача перед Позивачем складає 50 612,04 грн., що складається з: - 39 006,00 грн. – інфляційних втрат від простроченої суми основного зобов`язання; - 11 606,04 грн. – 3 % річних від простроченої суми основного зобов`язання.
Розрахунок 3% річних від простроченої суми основного зобов`язання наведено у додатку №2 до позовної зави та розрахунок інфляційні втрат від простроченої суми основного зобов`язання наведено у додатку №3 до позовної заяви.
Згідно з додатком №2 до позовної заяви та додатком №3 до позовної заяви здійснено нарахування від простроченої суми основного зобов`язання за такі періоди: - з 22.01.2025р. до 14.05.2025р. за інформаційним повідомленням про зарахування коштів №913 від 14.05.2025р.; - з 22.01.2025 р. до 14.05.2025р. за інформаційним повідомленням про зарахування коштів № 914 від 14.05.2025р.; - з 22.01.2025р. до 11.06.2025р. за інформаційним повідомленням про зарахування коштів №1017 від 11.06.2025р.
Таким чином, вказані періоди нарахування 3 % річних та інфляційних втрат від суми основного зобов`язання не заявлялись у позовних вимогах у справі № 914/2693/24.
Враховуючи викладене, предметом даного майнового спору є стягнення суми у розмірі 50 612,04 грн., що складається з: 39 006,00 грн. – інфляційних втрат від суми основного зобов`язання та 11 606,04 грн. – 3 % річних від простроченої суми основного зобов`язання.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 241 ГПК України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Отже, із матеріалів справи слідує те, що рішення Господарського суду Львівської області у справі № 914/2693/24 набрало законної сили 10.06.2025 року.
Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на зазначене суд, вважає, що встановлені рішенням Господарського суду Львівської області від 20.03.2025 року у справі № 914/2693/24 обставини відповідно до ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
За частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зокрема, стаття 599 цього Кодексу визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Нарахування, передбачені цією статтею, входять до складу грошового зобов`язання і за своєю правовою природою є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення такого зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні майнових втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
З аналізу вказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Таку позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 04.06.2019р. у справі № 916/190/18), а згідно з частиною четвертою статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано або виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних, аж до повного виконання грошового зобов`язання.
Виходячи вищевикладеного, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про застосування до відповідача правових наслідків прострочення грошового зобов`язання, встановлених законом, а саме 3 % річних та інфляційних втрат.
Здійснивши арифметичний перерахунок заявлених сум 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вказані розрахунки є вірними, проти чогоне заперечує і сам відповідач.
Статтею 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Як встановлено ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Розрахунок сум, які просить стягнути з відповідача позивач, здійснено останнім з урахуванням часткових проплат, які були здійснені на виконання рішення суду, здійснено арифметично вірно та правильно. 
З огляду на вищевикладені обставини справи і приписи законодавства, суд приходить до переконання, що вимога позивача про стягнення втрат внаслідок інфляції та 3% річних відповідає приписам ч.2 ст.625 ЦК України, відтак такі є обґрунтованими і підлягають до задоволення.
Наявні в матеріалах справи докази вищевикладених висновків суду не спростовують.
Відтак, твердження ТзОВ «Енергозбереження Львів» про невідкладне виконання рішення суду у справі № 914/3243/25 до звернення ДП «Санаторій «Моршинкурорт» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» до виконання в примусовому поряду, не впливає на розгляд даної справи, оскільки зобов`язання припиняється з моменту його фактичного виконання, а суми заявлені у позовних вимогах у даній господарській справі залишаються незмінними та не заперечуються самим Відповідачем у відзиві на позовну заяву.
З огляду на викладене, враховуючи наведені положення законодавства та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:
Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №25925 від 17.10.2025р. на суму 2 422,40 грн.
Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1.Позов задовольнити повністю.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» (адреса: 79018, Львівська обл., м. Львів, вул. Героїв УПА, буд. 72; ідентифікаційний код: 39674924) на користь Дочірнього підприємства «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (адреса: 82482, Львівська обл., Стрийський р-н, м. Моршин, вул. Паркова Площа, буд. 3; ідентифікаційний код: 02649905) заборгованість у розмірі 50 612,04 грн., що складається із: 39006,00 грн. – інфляційних втрат від простроченої суми основного зобов`язання; 11 606,04 грн. – 3 % річних від простроченої суми основного зобов`язання та 2 422,40 грн. судового збору.
3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Король М.Р.