Справа № 944/4570/25 
Провадження №1-кп/944/827/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.02.2026 року	м.Яворів 	

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 
захисника ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42025142410000208 від 30.05.2025 року про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рогачів Гомельської області Республіки Білорусь, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм автотранспортних засобів ФОП ОСОБА_6 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 Кримінального кодексу України
ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним.
Обвинувачений ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом на надання неправомірної вигоди службовій особі, за вчинення в інтересах третіх осіб дій з використанням наданого їй службового становища, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 02.06.2025 року близько 17.00 год, перебуваючи у с. Старичі Яворівського району Львівської області та 04.06.2025 року близько 13.00 год, знаходячись біля будівельного магазину, що у с. Старичі Яворівського району Львівської області, надав службовій особі - заступнику командира зведеної навчальної роти з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , черговому вказаної військової частини ОСОБА_7 неправомірну вигоду в загальному розмірі 208 192,50 грн, за сприяння в організації самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_8 місця дислокації військової частини НОМЕР_1 , що мало місце за наступних обставин.
Так, 28.05.2025 року близько 15 год 00 хв військовослужбовець ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем дислокації наметового містечка військової частини НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_2 , звернувся до заступника командира роти з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 щодо можливості надати дозвіл на спілкування із громадянином ОСОБА_8 , повідомивши при цьому, що останній є його рідним братом. Під час вказаної розмови ОСОБА_5 попросив у заступника командира роти з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 особисту зустріч, на що останній погодився.
29.05.2025 року ОСОБА_5 близько 14 год 00 хв перебуваючи в АДРЕСА_2 , під час особистої зустрічі із заступником командира роти з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , маючи умисел на надання неправомірної вигоди службовій особі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, висловив пропозицію в наданні останньому неправомірної вигоди за сприяння в організації самовільного залишення місця дислокації військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем вказаної військової частини ОСОБА_8 та реалізовуючи злочинний умисел спрямований на надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення будь-яких дій в інтересах третіх осіб, озвучив дійсність своїх намірів щодо надання останньому неправомірної вигоди в розмірі 5 000 доларів США за сприяння в організації самовільного залишення місця дислокації військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем ОСОБА_8 
02.06.2025 року близько 17 год 00 хв ОСОБА_5 , перебуваючи у АДРЕСА_2 , з метою реалізації раніше задуманого плану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою організації самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_8 місця дислокації військової частини НОМЕР_1 , передав заступнику командира роти з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , грошові кошти в розмірі 500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 02.06.2025 року становить 20 763,05 гривень, в якості завдатку за сприяння в організації самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_8 військової частини НОМЕР_1 .
В подальшому, 04.06.2025 року близько 13 год 00 год, ОСОБА_5 , зустрівшись із заступником командира роти з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 в попередньо обумовленому місці, а саме біля будівельного магазину, що у АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою організації самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_8 місця дислокації військової частини НОМЕР_1 , розуміючи та усвідомлюючи, що надання неправомірної вигоди службовій особі є кримінально-караним діянням, надав службовій особі - заступнику командира роти з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 неправомірну вигоду у розмірі 4500 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 04.06.2025 року становить 187 373,25 гривень, за сприяння в організації самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_8 військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином, ОСОБА_5 здійснив пропозицію та надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах третіх осіб дій з використанням наданого їй службового становища, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України. 

Позиція сторін кримінального провадження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті та надав показання, що його молодшого брата мобілізували для проходження військової служби, і щоб вирішити ситуацію з його звільненням з війська вирішив, що можна заплатити кошти. 02.06.2025 року в с.Старичі він передав кошти ОСОБА_7 в сумі 500 доларів США та 04.06.2025 року в цьому ж місці передав ОСОБА_7 ще 4500 доларів США. У вчиненому щиро розкаюється, надалі подібного вчиняти не буде.
Прокурор підтримав висунуте ОСОБА_5 державне обвинувачення в суді у повному обсязі, заявив клопотання про розгляд справи у порядку ч.3 ст. 349 КПК України та просив визнати ОСОБА_5 винуватим у пред`явленому обвинуваченні та призначити йому покарання за ч.1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що обвинувачений вину визнає повністю, не заперечують проти покарання, яке просить застосувати прокурор. Також просила врахувати характеризуючі дані обинуваченого, зокрема, що обвинувачений з 2017 року займається волонтерською діяльністю, вніс благодійний внесок на рахунок військової частини НОМЕР_2 в сумі 20000 грн. Окрім цього на його утриманні перебуває четверо неповнолітніх дітей, одна з яких має захворювання.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, оцінка та мотиви Суду.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував проти розгляду в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності її позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються та розглядає кримінальне провадження у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.
Оцінюючи зібрані по справі докази, з врахуванням принципу змагальності та критерію «поза розумним сумнівом», суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною повністю.

Кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого та призначення покарання.
Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 369 КК України є вірною, оскільки він здійснив пропозицію та надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах третіх осіб дій з використанням наданого їй службового становища.
При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Суд враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, характер інкримінованого кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 КК України є: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст.67 КК України є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який є одруженим, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, здійснює безоплатну волонтерську діяльність, допомагає Збройним Силам України, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин.
Окрім цього, суд враховує досудову доповідь, складену Ковельським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області від 20.01.2026 року, згідно якої дослідженням інформації, що характеризує особу за місцем проживання/навчання/роботи, умов його життєдіяльності відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_5 в межах санкції ч. 1 ст. 369 КК України у вигляді штрафу у розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суд вважає, що таке покарання є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 , попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Суд дійшов переконання, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Підстав для застосування положень ст. 69 КК України судом не встановлено.

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.
Згідно з ч.9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно п.1 ч.2 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.
Спеціальна конфіскація, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 96-2 КК України, застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно призначались (використовувались) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення.
Відповідно до ч. 4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне до речових доказів у вигляді грошових коштів в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США, на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність держави.
Окрім цього, до грошових коштів в сумі 500 (п`ятсот) доларів США, які перебувають на відповідальному зберіганні в АТ КБ "ПриватБанк" та не визнані речовими доказами, однак призначались для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність держави.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про спеціальну конфіскацію грошових коштів у власність держави, арешт накладений на них скасуванню не підлягає.
Долю інших речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 05.06.2025 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в сумі 151400 грн та покладенням обов`язків, передбачених ст.. 194 КПК України.
05.06.2025 року ОСОБА_9 була внесена застава на депозитний рахунок ТУ ДСА у Львівській області за ОСОБА_5 в сумі 151400 грн.
Згідно з ч.11 ст.182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.
На підстав викладеного, враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_5 в сумі 151400 грн на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Львівській області, судом не встановлено, запобіжний захід у вигляді застави ОСОБА_5 не був порушений в ході розгляду даного кримінального провадження, тому внесений розмір застави після набрання вироком законної сили слід повернути заставодавцю ОСОБА_9 .
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судової технічної експертизи у кримінальному провадженні, що становить 10602 гривні.
Керуючись статтями 349, 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 369 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі тисяча п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.
Зобов`язати ОСОБА_5 сплатити штраф у місячний строк з моменту набрання чинності цим вироком та повідомити про сплату штрафу, шляхом надання відповідного документу.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.
Речові докази у кримінальному провадженні:
- на підставі ст. 96-1, ст.96-2 КК України грошові кошти в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США (45 купюр номіналом 100 доларів США), із наступними серіями та номерами, а саме: РК 88226028 Н; РВ 39010047 L; QD 04981846 A; QJ 07304883A; QC 15697203 A; LB 22959594 I; PK 02064266 H; PH 85695692 B; PG 74544807 C; PB 85438488 A; PD 81832205 C; LB 15039537 L; LL 26035587 A; PB 74865468 A; MG 22410064 A; PH 36474238 B; QA 33947223 A; PF 15700009 P; QE 21354989 A; PA 40606631 C; QE 21354984 A; PJ 17421523 A; PJ 17421522 A; PB 69369110 L; PG 28120612 A: QE 21354886 A; QE 21354983 A; LF 91436024 D; QE 21354887 A; QA 23706188 A; PE 16117912 C; LA 32429768 B; QE 21354988 A; LF 91436025 D; PG 06310623 D; LF 96584908 E; MB 58817047 B; PK 21998595 H; PG 63442975 A; MB 10614567 S; LB 22171464 Q; LL 63164257 D; PL 94542122 P; MK 35570009 A; PD 81832208 C., які знаходяться в спец пакеті із написом Національна поліція України №ІСR0008624, передані на відповідальне зберігання до АТ КБ "ПриватБанк" за адресою: м.Київ, вул. Грушевського, 1д - в порядку спеціальної конфіскації, конфіскувати у власність держави;
- мастичну печатку на ім`я ОСОБА_10 , мастичну печатку на ім`я ОСОБА_6 , тимчасове посвідчення № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_11 - повернути ОСОБА_5 , для повернення їх законним володільцям;
- банківську карту «Bank Polski» № НОМЕР_4 , банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , банківську карту № НОМЕР_6 , лист «БО БФ «Горизонт Надії» від 28.05.2025 на 1 арк., Наказ №2 від 22.01.2025 на 1 арк., мобільний телефон марки «Redmi 9C NFC» НОМЕР_7 , НОМЕР_8 із сім картою оператора мобільного зв`язку з абонентським номером НОМЕР_9 , який належить ОСОБА_5 - повернути ОСОБА_5 ;
- автомобіль марки «VOLVO XC90» білого кольору із р.н.з. НОМЕР_10 , ключі від транспортного засобу «VOLVO XC 80» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 - повернути власнику ОСОБА_12 . 
На підставі ст. 96-1, ст.96-2 КК України грошові кошти в розмірі 500 (п`ятсот) доларів США, а саме: банкноти номіналом 100 (сто) доларів США в кількості 5 купюр із серіями та номерами PD98021555C, PG01433128D, PG01433118D, PE85540824E, QC09869674A, які знаходяться в спец пакеті із написом Національна поліція України №PSP0011402, та передані на зберігання в АТ КБ "ПриватБанк" за адресою: м.Київ, вул. Грушевського, 1д - в порядку спеціальної конфіскації, конфіскувати у власність держави.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 05.06.2025 року у справі №461/4389/25 (провадження №1-кс/461/3657/25) на речі та документи вилучені в ході проведення 04.06.2025 року невідкладного обшуку автомобіля марки «VOLVO XC90» білого кольору із р.н.з. НОМЕР_10 , зокрема: мобільний телефон марки «Redmi 9C NFC» НОМЕР_7 , НОМЕР_8 із сім картою оператора мобільного зв`язку з абонентським номером НОМЕР_9 , який належить ОСОБА_5 , мастичну печатку на ім`я ОСОБА_10 , мастичну печатку на ім`я ОСОБА_6 , банківську карту «Bank Polski» № НОМЕР_4 , банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , банківська карту № НОМЕР_6 , тимчасове посвідчення № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_11 , лист «БО БФ «Горизонт Надії» від 28.05.2025 на 1 арк.; Наказ №2 від 22.01.2025 на 1 арк., автомобіль марки «VOLVO XC90» білого кольору із р.н.з. НОМЕР_10 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 .
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 05.06.2025 року у справі №461/4389/25 (провадження №1-кс/461/3656/25) арешт на майно вилучене 04.06.2025 в ході затримання в порядку ст.208 КПК України ОСОБА_5 , а саме: ключі від транспортного засобу «VOLVO XC 80» та власний мобільний телефон марки «iPhone 13 PRO» зеленого кольору із паролем до нього « НОМЕР_12 », imei 1: НОМЕР_13 , imei2: НОМЕР_14 , із сім-картою НОМЕР_15 .
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 05.06.2025 року у справі №461/4389/25 (провадження №1-кс/461/3654/25) арешт на транспортний засіб марки VOLKSWAGEN Е- GOLF (2020 р.в.), №куз. НОМЕР_16 д.н.з НОМЕР_17 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_18 належить ОСОБА_5 , земельну ділянку із кадастровим номером 0710400000:12:018:0108, площею 0,0545 га; житловий будинок загальною площею 229,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку із кадастровим номером 0710400000:16:002:0343, площею 0,0042 га; гараж літера А-1 загальною площею 37,9 кв.м. що розташований за адресою: АДРЕСА_3.
Повернути ОСОБА_9 суму застави, внесену за ОСОБА_5 в розмірі 151400 (сто п`ятдесят одну тисячу чотириста) грн 00 коп, згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №30 Львівського РУ (ТВБВ 10013/0227, РМ-14105), сплачену ОСОБА_9 05.06.2025 року на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області UA598201720355219002000000757, код ЄДРПОУ 26306742, відкритий в Державній казначейській службі України (МФО 820172).
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 в користь держави процесуальні витрати за виконання Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової Міністерства юстиції України технічної експертизи в розмірі 10602 (десять тисяч шістсот дві) гривні.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляції вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники кримінального провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1