Справа № 690/274/25
Провадження № 2/690/24/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
22 січня 2026 року        м. Багачеве 
Багачевський міський суд Черкаської області в складі:
головуючого судді    Линдюка В.С., 
секретар судового засідання  Руденко В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Багачевського міського суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача, повноваження якого підтверджено довіреністю від 05.04.2025 року № 2504/25-02, через систему «Електронний суд» звернувся до суду з цивільним позовом за змістом якого просить стягнути з  ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (далі – ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР») заборгованість за кредитним договором від 17.07.2024 року № 17.07.2024-100001170 в сумі 18 184,88 грн. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що сторонами 17.07.2024 року в електронній формі укладено кредитний договір № 17.07.2024-100001170 (далі – Договір № 17.07.2024-100001170), на виконання умов якого позивачем надано відповідачу грошові кошти в розмірі 8 000 грн. шляхом перерахування їх на вказаний нею картковий рахунок, на умовах строковості, поворотності та платності, а відповідач зобов`язалась повернути отримані грошові кошти, а також сплатити комісію, пов`язану з наданням кредиту, та проценти за узгодженою процентною ставкою за кожен день користування кредитом.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором № 17.07.2024-100001170 належним чином у повному обсязі не виконала, сплативши лише грошові кошти в сумі 5 000 грн. (30.07.2024 року та 15.08.2024 року по 2 500 грн.), як наслідок, станом на дату подання позов виникла заборгованість у сумі 18 184,88 грн., з яких: 7 367,69 грн. – тіло кредиту, 6 977,19 грн. – проценти, 3 840 грн. – неустойка, про стягнення якої з подано позов.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви просив розгляд справи провести за відсутності сторони позивача на підставі наявних доказів та не заперечував проти ухвалення заочного рішення в справі.
Відповідач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, в розумінні п. 4) ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року в справі № 800/547/17, а також постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року в справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року в справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 року в справі № 910/16249/19, від 18.03.2021 року в справі № 911/3142/19, від 19.05.2021 року в справі № 910/16033/20, від 07.02.2024 року в справі № 904/853/23, в судові засідання неодноразово не з`явилась, поважність причин неявки не повідомила, заяв від її імені про відкладення розгляду справи чи з інших процесуальних питань до суду не надходило.
Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, зокрема в Рішенні від 16.02.2017 року в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи, тобто неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для відповідних правових наслідків.
З урахуванням вказаного та вимог ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, а також відсутності підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами в заочному порядку, про що 22.01.2026 року постановлено відповідну ухвалу.
У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За змістом ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог.
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
17.07.2024 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 , яка будучи ідентифікованою системою BankID НБУ, дистанційно, через веб-сайт http://sgroshi.com.ua/ua/, шляхом погодження відповідачем з публічною офертою позивача, а також заповнення відповідних заявки та анкети клієнта, які ОСОБА_1 підписано з використання одноразового ідентифікатора, в електронній формі укладено Договір № 17.07.2024-100001170.
За умовами даного Договору № 17.07.2024-100001170, паспорту споживчого кредиту та заявки, які є його невід`ємними частинами, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» зобов`язався надати ОСОБА_1 в якості кредиту грошові кошти в розмірі 8 000 грн. на строк 98 днів шляхом перерахування їх на вказаний ним картковий рахунок НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит 22.10.2025 року, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1,35% від суми залишку кредиту за кожен день користування ним, а також комісію, пов`язану з наданням кредиту в розмірі 15% від суми кредиту – 1 200 грн., здійснивши відповідно до графіку 7 ануїтетних платежів (кожні 14 днів) – перші 6 платежів по 2 413,68 грн. кожен, останній платіж – 2 413,62 грн., таким чином орієнтована загальна вартість кредиту становить 16 895,70 грн., з яких 8 895,70 грн. – витрати за кредитом.
Відповідно змісту договірних умов, сторонами Договору № 17.07.2024-100001170, погоджено, що несплата кредиту та/або процентів та/або Комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню Кредиту та/або Процентів та/або Комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, що може бути підставою для застосування неустойки в розмірі 80 грн. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Також позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі, встановленому у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.
Також визначено, що в разі прострочення виконання зобов`язання позичальник на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 356% річних від простроченої суми (база розрахунку).
Сторонами Договору № 17.07.2024-100001170 узгоджено, що в разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі черговість погашення вимог за договором встановлюється законом.
Факт виконання ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 за Договором № 17.07.2024-100001170 щодо перерахування грошових коштів в розмірі 8 000 грн. на картку НОМЕР_2 з використанням системи iPay.ua підтверджується довідкою товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 06.05.2025 року № 35-0605.
Згідно довідки-розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за Договором № 17.07.2024-100001170 станом на 05.02.2025 року становить 18 184,88 грн., з яких: 7 367,69 грн. – основний борг, 6 977,19 грн. – проценти (нараховані за період часу з 17.07.2024 року по 22.10.2024 року), 3 840 грн. – неустойка.
Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо надання фінансових послуг у сфері кредитування, які врегульовано Цивільним кодексом України та законами України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис», «Про споживче кредитування».
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, щєо вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронною комерцією є відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис».
Положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис – вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.
Згідно п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор – алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Положеннями ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, крім іншого, є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до змісту ч. 2 ст. 546 ЦК України сторонами договірних зобов`язань можуть бути встановлені види забезпечення виконання зобов`язання.
Приписами ч. 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» в разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
За вказаних обставин, суд вважає доведеним, що 17.07.2024 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 укладено Договір № 17.07.2024-100001170 на підставі якого відповідачем отримано від позивача в якості кредиту грошові кошти в розмірі 8 000 грн., які вона зобов`язалась повернути 22.10.2024 року, а також сплати комісію за надання кредиту та проценти за користування ним, шляхом здійснення ануїтетних платежів, однак ОСОБА_1 свої зобов`язання за договірними зобов`язаннями виконала лише частково, сплативши користь позивача грошові кошти в сумі 5 000 грн., з яких: 1 200 грн. – зараховано на погашення комісії, 632,31 грн. – тіла кредиту, 3 167,69 грн. – процентів за користування кредитом, як наслідок, позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованості в сумі 18 184,88 грн., з яких: 7 367,69 грн. – основний борг, 6 977,19 грн. – проценти (нараховані за період часу з 17.07.2024 року по 22.10.2024 року), 3 840 грн. – неустойка.
Відомості про те, що відповідач на час розгляду справи виконала свої зобов`язання за Договором № 17.07.2024-100001170 перед ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» в суду відсутні, як наслідок, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог у частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 367,69 грн.
Водночас перевіркою достовірності заявленої до стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом встановлено невідповідність її обрахунку вимогам діючого законодавства, зокрема за період часу з 20.08.2024 року по 22.10.2024 року.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року № 3498-IX (далі – Закон № 3498-IX), який набрав чинності 24.12.2023 року, Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнено п. 17 за змістом якого – тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-IX максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24.12.2023 року до 21.04.2024) – 2,5%; протягом наступних 120 днів (з 22.04.2024 року до 19.08.2024 року) – 1,5%. Починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-IX, тобто з 20.08.2024 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» не може перевищувати 1%. 
З огляду на вказане, фактична денна процентна ставка за користування кредитом за Договором № 17.07.2024-100001170 з 20.08.2024 року не могла перевищувати 1%, та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на час укладення Договору № 17.07.2024-100001170 був обізнаний з цим.
Таким чином, нарахування процентів за користування кредитом у період часу з 20.08.2024 року по 22.10.2024 року (64 дні) мало здійснюватись за денною процентною ставкою 1%, та загальна сума процентів нарахованих за вказаний період часу не могла перевищувати 4 715,32 грн. (7 367,69 * 1% * 64). 
З огляду на вказане, з урахуванням сплати 15.08.2024 року ОСОБА_1 другого чергового платежу в розмірі 2 500 грн., тобто в більшому розмірі, ніж передбачений графіком платежів, що свідчить про відсутність заборгованості за процентами станом на 15.08.2024 року, а також нарахованих процентів за користування кредитом за період часу з 16.08.2024 року по 19.08.2024 року (4 дні) в розмірі 1,35% в день від залишку кредиту, суд вважає, що наявні достатні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 5 113,18 грн. (7 367,69 * 1,35% * 4) + 4 715,32).
Також суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 3 840 грн., які нараховано за Договором № 17.07.2024-100001170 як неустойка за невиконання/неналежне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань.
Доводи представника позивача, що кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань з 24.01.2024 року, оскільки Законом України від 22.11.2023 року № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» виключено п. 6.1. Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», який передбачав таку заборону, є безпідставними, оскільки суперечать діючому законодавству, що регулює спірні взаємовідносини.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З урахуванням вказаного, суд стягує з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за Договором № 17.07.2024-100001170 в сумі 12 480 (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят) грн. 87 коп., з яких: 7 367,69 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 5 113,18 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом.
Задовольняючи частково позовні вимоги з вищевказаних підстав, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принципи, пов`язані з належним здійсненням правосуддя, положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди зобов`язано давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Рішення у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року, Рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Враховуючи те, що згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» судових витрат на сплату судового збору в розмірі 1 662 (одна тисяча шістсот шістдесят два) грн. 49 коп., що відповідає частині задоволених позовних вимог (68,63%), оскільки підстав для звільнення її від сплати судового збору судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором від 17.07.2024 року № 17.07.2024-100001170 в сумі 12 480 (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят) грн. 87 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 662 (одна тисяча шістсот шістдесят два) грн. 49 коп.
Копію рішення суду надіслати учасникам справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Багачевським міським судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право: на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду; на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» адреса місцезнаходження: вул. Саксаганського, 133 А, м. Київ, код ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , паспорт №  НОМЕР_3 , виданий 23.09.2022 року територіальним підрозділом Державної міграційної служби України № 8029, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Суддя          Линдюк В.С.