Справа № 526/1561/25
Провадження № 2/526/55/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

02 січня 2026 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі
головуючої судді Максименко Л.В.
секретаря судового засідання Павленко Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Гадяч цивільну справу № 2/526/1561/25 за позовом ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:

21 травня 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 32257.94 грн.
Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду 30 травня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 30 травня 2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено, зобов`язано АТ КБ «ПриваБанк» надати суду письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № які становлять банківську таємницю, а саме: письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської карти №  НОМЕР_1 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ); письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки №  НОМЕР_1 за період з 11.04.2024 року (дата видачі кредиту) по 01.08.2024 року (дата закінчення терміну кредитування).
Позивач копію ухвали про відкриття провадження отримав 31.05.2025, надіслав заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідач ОСОБА_1 цивільний позов з додатками та копію ухвали про відкриття провадження отримав 31.05.2025 року.
27.05.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що дійсно між ним та позивачем було укладено кредитний договір. Позивач просить стягнути загальну суму в розмірі 32 257, 94 грн., що у понад три рази перевищує тіло кредиту 10 000 грн. Вважає несправедливими умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язання за договором. Нарахована позивачем сума заборгованості за договором не відповідає критеріям справедливості та суперечить законодавству в сфері захисту прав споживачів. Просить відмовити у задоволені позову повністю або частково з урахуванням не співмірності заявленої до стягнення суми.
27.05.2025 представник позивача подав письмові пояснення у справі в яких просить звернути особливо увагу суду на те, що відповідач не заперечує проти наступних юридичних фактів: укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, наявність заборгованості. ТОВ «Бізнес Позика» не нараховувала та не просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача жодну пеню чи штрафи. ТОВ «Бізнес Позика» просить стягнути з Відповідача лише заборгованість по тілу та процентам, які були нараховані відповідно до умов Кредитного договору та норм Цивільного кодексу України. Також зазначили, що всі істотні умови Кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту (у випадку її встановлення), строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо - встановлені не у Правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами), а у Кредитному договорі, який уклав Відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». При цьому, порушення Позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення загальної вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день користування Кредитом на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування Кредитом, із урахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення Кредиту. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив розглядати справу за відсутності представника позивача. 
28.05.2025 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначив, що у відзиві він дійсно визнає факт укладення договору та отримання коштів, однак це не є автоматичним визнанням правомірності всіх умов договору, зокрема надмірних процентних ставок, що фактично дорівнюють 700-730 %річних і суперечить принципам добросовісності, справедливості та розумності, закріпленим у ст. 3, 11, 509 ЦК України. Зазначає, що проценти нараховані за кредитом мають характер прихованої неустойки, оскільки нараховувалися у разі прострочення платежів, що прямо підпадає під ознаки ст. ст. 549, 625 ЦК України. Також зазначив, що типовий споживач не має можливості змінити умови договору, що є приєднанням до договору при сильному інформаційному дисбалансі. Умови договору не містили повної інформації про реальну річну вартість кредиту в зрозумілому для споживача вигляді, що суперечить ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування».
23.06.2025 від представника відповідача - адвоката Зачепіло З.Я. надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких зазначено, що з позовом не погоджується, оскільки розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором складений самим позивачем і не містить підтвердження реальної господарської операції, порядок нарахування відсотків та їх розмір. Розрахунок заборгованості не є первинним документом, а внутрішнім документом установи, тому нарахування відсотків поза межами строку договору, виходить за межі прав та обов`язків сторін і є несправедливими. Просив суд у задоволені позову відмовити повністю або частково з урахуванням не співмірності заявленої до стягнення суми. 
У відведений строк, з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, від сторін не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відзив на позов відповідачем у визначений термін теж не надано.
Згідно з ч. 1 :/search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_8658/ed_2020_02_13/pravo1/T04_1618.html?pravo=1#8658" title="Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 15.12.2017); нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004">ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, у відповідності до положень ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. 
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Судом встановлено, що 11.04.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 469749-КС-005 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правил про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця. Згідно договору позичальник отримав кредит у розмірі 7000, 00 грн. строком на 16 тижнів до 01.08.2024 року на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,16272505 % (фіксована ставка). 
ТОВ «БІЗПОЗИКА» 11.04.2024 року направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 469749-КС-005 про надання кредиту. 
11.04.2024 року ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 469749-КС-005 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.
Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направило ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA6396 на номер телефону НОМЕР_3 , який був зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено.
Таким чином, 11.04.2024 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір № 469749-КС-005 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
11.04.2024 року позивач видав відповідачу кредит у розмірі 7000 грн. та 3000 грн., перерахувавши кошти на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про видачу коштів, підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів, чим виконав свої зобов`язання у повному обсязі.
Також, 11.04.2024 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору № 469749-КС-005 про надання кредиту від 11.04.2024, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов додаткової угоди, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає позичальнику додатково кредит в сумі 3000 грн.
ТОВ «БІЗПОЗИКА» 11.04.2024 року направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти додаткову угоду № 1 до договору № 469749-КС-005 про надання кредиту від 11 квітня 20224 року. 
11.04.2024 року ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення додаткової угоди № 1 до договору № 469749-КС-005 про надання кредиту від 11 квітня 20224 року, на умовах визначених офертою.
До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 469749-КС-005 про надання кредиту належним чином не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.
Пунктом 3 договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.
У п.3.2.2 договору сторони узгодили, що у разі, якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), внаслідок чого виникає прострочка по кредиту та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. Договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору та до закінчення терміну дії договору.
В пункті 3.2.3 Договору сторони визначили обов`язковий графік платежів за договором, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка.
Відповідно до п. 3.2.4 договору, у випадку не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, в т.ч. з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою, при чому проценти за користування кредитом нараховується на фактичний залишок суми кредиту.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 469749-КС-005 заборгованість ОСОБА_1 станом на 29.04.2025 року складає 32 257, 94 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10000, 00 грн., суми прострочених платежів по процентах - 20757, 94 грн., суми прострочених платежів за комісією - 1500, 00 грн. 
З витребуваної судом у АТ КБ «ПриватБанк» інформації та виписки по рахунку за період 11.04.2024 по 01.08.2024, вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку 11.04.2024 були зараховані кошти у розмірі 7000 грн. та у розмірі 3000 грн.
Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за Допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ч. 1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»,електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення ч. 1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Таким чином, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Нормою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Також, приписами ст. 12 цього Закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з п. 12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»,одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання:, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом,
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію»).
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Укладення вищезазначеного договору підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 469749-КС-005 від 11.04.2024 року.
Вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з умовами договору позики позичальник зобов`язується вчасно повернути позику, сплатити відсотки за користування позикою в порядку, визначеному цим договором.
Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Також ч.3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Ч.1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди
Щодо нарахування комісії, суд вважає зазначити наступне.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
Виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також стягувати суму несплаченої вищевказаної комісії з відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Пунктом 2.5 укладеного між сторонами договору визначено, що комісія за надання кредиту становить 1050,00 грн. Розмір комісії, встановлений цим пунктом договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.
Згідно п.5 додаткової угоди від 11.04.2015 комісія за надання додаткової суми кредиту становить 450 грн.
Також, комісія за надання кредиту та порядок її сплати визначені Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», які є невід`ємною частиною договору про надання кредиту.
Крім того, комісія за надання кредиту передбачена п.4 паспорту споживчого кредиту та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача, які підписані ОСОБА_1 з використанням електронного цифрового підпису.
Отже, умови кредитного договору щодо розміру та порядку сплати комісії були погоджені відповідачем, такі умови не суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування», а тому сума прострочених платежів за комісією підлягає стягненню з відповідача.
Також суд звертає увагу на те, що ТОВ «Бізнес Позика» не здійснювала нарахування штрафів, пені за кредитним договором.
Крім того, укладаючи вказаний кредитний договір, ОСОБА_1 у п. 7.4.4 підтвердив, що ознайомлений з договором та правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватися їх.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконав у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплатив у повному обсязі, чим порушив вимоги кредитного договору.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Ч.1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ч.2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором відповідач має заборгованість перед позивачем, станом на 29.04.2025 року складає 32 257, 94 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10000, 00 грн., суми прострочених платежів по процентах - 20757, 94 грн., суми прострочених платежів за комісією - 1500, 00 грн. 
Сторона відповідача, просячи суд залишити позовну заяву без задоволення, жодних належних доказів на спростування позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика» не надала. Не заперечуючи проти факту укладання договору та отримання коштів, фактично не погоджується з нарахованими процентами, вважаючи їх несправедливими. Проте, в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 графіку платежів не дотримувався, свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, до цього часу не повернувши отримані кошти та більше року користується ними.
Суд також зауважує, що протягом строку дії договору, проценти за користування кредитом нараховувались відповідно до умов кредитного договору та як це передбачено ст. 1048 ЦК України. Після порушення графіку платежів та неповернення своєчасно позичених коштів настають наслідки, передбачені ст. 625 ЦК України та нараховуються проценти за порушення грошового зобов`язання, як передбачено в даному випадку договором, жодних штрафних санкцій ОСОБА_1 нараховано не було. Нарахування відсотків за користування кредитними коштами не є відповідальністю особи за порушення виконання зобов`язань і не підпадає під дію ст. 21 закону України «Про споживче кредитування». Вважаючи нараховані відсотки несправедливими, сторона відповідача не надала контррозрахунок та не вказала який розмір відсотків у даному випадку на їх думку є справедливим, зважаючи на користування кредитними коштами понад один рік та не сплачуючи жодних платежів, спрямованих на погашення боргу.
Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. В зв`язку з невиконанням  ОСОБА_1 зобов`язання по кредитному договору, за якими кредитодавець виконав умови повністю і своєчасно, а позичальник порушив умови та правила договору, не повернувши позичені кошти, порушено майнові права ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», тому з відповідача слід стягти заборгованість за кредитним договором та задовольнити позов в межах заявлених позовних вимог.
Враховуючи, що позивач при подачі позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 08.05.2025 р., тому згідно ст. 141 ЦПК України, сплачена позивачем сума судових витрат підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись статтями 12, 76, 77, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 277-279, 354 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:

- позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» суму заборгованості за кредитним договором № 469749-КС-005 від 11.04.2024 в розмірі 32 257, 94 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10000, 00 грн., суми прострочених платежів по процентах - 20757, 94 грн., суми прострочених платежів за комісією - 1500, 00 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» сплачений судовий збір в сумі 2 422, 40 грн.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:
Позивач - ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», місцезнаходження - м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26 офіс 411, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 41084239.
Відповідач - ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_2 .

Головуюча: Л. В. Максименко