ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/127/26 Справа № 205/14170/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Терещенко Т. П. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Петешенкової М.Ю., Свистунової О.В.
при секретарі – Пікос А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами Дніпровської міської ради,  ОСОБА_1  на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року по справі за позовом Західної окружної прокуратури міста Дніпра до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи: Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради, Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області, про передачу майна у власність територіальної громади, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2023 року Західна окружна прокуратура міста Дніпра звернулась до суду із позовом до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи: Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради, Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області, про передачу майна у власність територіальної громади
Позов мотивовано тим, що рішенням Дніпровської міської ради № 181/31 від 25 квітня 2018 року затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку площею 0,1000 га, з кадастровим номером 1210100000:08:650:0030, у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 за рахунок земель, не переданих у власність або користування, код цільового призначення землі – 02.01 «Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Вказаним рішенням міської ради земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 1210100000:08:650:0030) віднесено за основним цільовим призначенням до категорії «Землі житлової та громадської забудови». Разом з цим, згідно технічного звіту з топографо-геодезичних робіт по об`єкту «обстеження р. Дніпро за адресою: м. Дніпро, вул. Мостова, в районі буд. № 75-В», земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:08:650:0030 по АДРЕСА_1 розташована на відстані 66 м від урізу води в р. Дніпро, тобто в межах прибережної захисної смуги, тому відповідно до чинного законодавства не може передаватися у власність громадян. 
Листом №2787/11-14 від 22 грудня 2014 року Дніпропетровським обласним управлінням водних ресурсів надано рекомендації ОСОБА_2 щодо поліпшення стану р. Дніпро та прилеглих територій в районі земельної ділянки, що їй надається для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована в районі АДРЕСА_2 на території Новокодацького району м. Дніпра, в якому також зазначено, що земельна ділянка розташована на відстані 75…80 м від урізу води в річці Дніпро і вказано, що земельна ділянка розташована за межею прибережної захисної смуги, що визначена проектом «Прибережні захисні смуги та водоохоронні зони рік Дніпра, Самари, озера ім. Леніна та інших водних об`єктів у межах м. Дніпропетровська (Прибережні захисні смуги та водоохоронні зони рік Дніпра, Самари у межах м. Дніпропетровська (1 черга))». 
Проте, згідно з інформацією Дніпровської міської ради вказаний проект не затверджено рішенням Дніпровської міської ради, тобто, на момент винесення Дніпровською міською радою спірного рішення і на теперішній час проект «Прибережні захисні смуги та водоохоронні зони рік Дніпра, Самари, озера ім. Леніна та інших водних об`єктів у межах м. Дніпропетровська (Прибережні захисні смуги та водоохоронні зони рік Дніпра, Самари у межах м. Дніпропетровська (1 черга))» не затверджено. Таким чином, Дніпровська міська рада не мала права передавати у приватну власність фізичній особі земельну ділянку, що знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро у місті Дніпрі і визначати їй цільове призначення «землі житлової та громадської забудови», оскільки це призначення прямо суперечить встановленому законом цільовому призначенню земельних ділянок прибережних захисних смуг – «землі водного фонду». 
Крім того, в позові зазначено, що згідно викопіювання з генерального плану розвитку міста, наданого Головним архітектурно-планувальним управлінням департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, в генеральному плані міста Дніпра відсутні відомості про встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони, прибережної захисної смуги р. Дніпро в районі вул. Мостової, що також свідчить про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України. 
На запит окружної прокуратури, Регіональним офісом водних ресурсів у Дніпропетровській області повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:08:650:0030 розташована на правобережжі великої річки Дніпро (Дніпровське водосховище). 
Таким чином, прибережна захисна смуга навколо річки Дніпро встановлена безпосередньо нормами статті 88 ВК України шириною 100 метрів від урізу води. Земельна ділянка, що відведена у приватну власність на підставі оспорюваного рішення має у своєму складі землі водного фонду - прибережну захисну смугу. Органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Дніпровська міська рада, як розпорядник земельних ділянок комунальної власності на території міста Дніпра, суб`єкт, уповноважений на здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель на території міста, та зобов`язана здійснювати захист комунальних майнових прав. 
На підставі викладеного прокурор просив: визнати незаконним та скасувати рішення Дніпровської міської ради №181/31 від 25 квітня 2019 року, яким затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 1210100000:08:650:0030) у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у районі АДРЕСА_1 за рахунок земель, не переданих у власність або користування, код цільового використання земель – 02.01 «Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»; скасувати державну реєстрацію прав на земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 1210100000:08:650:0030), що розташована у районі АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 1574238612101) за ОСОБА_2 від 06 червня 2018 року, номер запису про право власності: 41557426, вчинену державним реєстратором департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Александрук Г.В. на вказаний об`єкт нерухомого майна; усунути перешкоди у здійсненні Дніпровською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,1000 га (кадастровий номер 1210100000:08:650:0030) шляхом її повернення на користь Дніпровської територіальної громади в особі Дніпровської міської ради з незаконного володіння ОСОБА_2 ; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,1000 га, з кадастровим номером 1210100000:08:650:0030 у Державному земельному кадастрі, а також стягнути з відповідачів на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачені судові витрати. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року позов задоволено та ухвалено:
- Визнати незаконним та скасувати рішення Дніпровської міської ради №181/31 від 25 квітня 2019 року, яким затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 1210100000:08:650:0030) у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у районі АДРЕСА_1 за рахунок земель, не переданих у власність або користування, код цільового використання земель – 02.01 «Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».
- Скасувати державну реєстрацію прав на земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 1210100000:08:650:0030), що розташована у районі АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 1574238612101) за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 06 червня 2018 року, номер запису про право власності: 41557426, вчинену державним реєстратором департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Александрук Ганною Вікторівною.
- Усунути перешкоди у здійсненні Дніпровською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,1000 га (кадастровий номер 1210100000:08:650:0030) шляхом її повернення на користь Дніпровської територіальної громади в особі Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ 26510514) з незаконного володіння ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
- Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:08:650:0030 у Державному земельному кадастрі.
Вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено належними і допустимими доказами незаконність та безпідставність передачі у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:08:650:0030, яка відноситься до земель водного фонду, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що відповідно до рішення Дніпровської міської ради №265/26 від 15 листопада 2017 року «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у м. Дніпрі (12 осіб)», Дніпровською міською радою було вирішено надати громадянам у м. Дніпрі, згідно додатку, дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) (т. 1 а. с. 17-18).
Відповідно до п. 2 вищезазначеного рішення було зобов`язано громадян, у тому числі ОСОБА_2 , замовити у суб`єктів господарювання, що є розробниками документації із землеустрою, згідно з вимогами, передбаченими чинним законодавством, розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок тa після ix погодження подати ці проекти до міської ради для організації робіт щодо його погодження і підготовки відповідного проекту рішення.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Дніпровської міської ради №181/31 від 25 квітня 2018 року «Про передачу земельної ділянки у районі АДРЕСА_3 у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ФОП ОСОБА_3 , та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його проходження; передано земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 1210100000:08:650:0030) у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за рахунок земель, не переданих у власність або користування, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) – 02.01 (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); віднесено земельну ділянку за основним призначенням до категорії «Землі житлової та громадської забудови» (т. 1 а. с. 22-23).
В матеріалах справи наявний лист Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів №2787/11-14 від 22 грудня 2014 року, в якому зазначено, що запитувана земельна ділянка, яка знаходиться на території АДРЕСА_1 , розташована на відстані 75…80 м від узрізу води р. Дніпро за межею прибережної захисної смуги річки, що визначена проектом «Прибережні захисні смуги та водоохоронні зони рік Дніпра, Самари, озера ім. Леніна та інших водних об`єктів у межах м.Дніпропетровська (Прибережні захисні смуги та водоохоронні зони рік Дніпра, Самари у межах м. Дніпропетровська (1 черга))», тому немає потреби розробки локального проекту землеустрою щодо визначення їх меж. Враховуючи конкретні умови території, а також вимоги ст. 85 Водного кодексу України, облводресурсів надав рекомендації щодо поліпшення стану р. Дніпро та прилеглих територій та вважає за необхідне їх виконання при відведенні запитуваної земельної ділянки (т. 1 а. с. 46).
Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-1205854162018, який сформовано 27 лютого 2018 року Відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 27 лютого 2018 року земельну ділянку площею 0,1000 га із кадастровим номером 1210100000:08:650:0030, яка розташована в АДРЕСА_1 , код цільового використання землі – 02.01 «Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», було зареєстровано за ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 48).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна №359824335, яка сформована 25 грудня 2023 року, ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером 1210100000:08:650:0030, на підставі рішення Дніпровської міської ради №181/31від 25 квітня 2018 року (т. 1 а. с. 98-99).
З матеріалів справи вбачається технічний звіт з топографо-геодезичних робіт по об`єкту – земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , який виконано ФОП ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста №011181 від 21 червня 2013 року), згідно якого фактична відстань земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:08:650:0030 до водного дзеркала р. Дніпро становить 66 м (т. 1 а. с. 68-73).
Судом також встановлено, що на запит Західної окружної прокуратури м. Дніпра, Регіональним офісом водних ресурсів у Дніпропетровській області листом №1876/03-23 від 07 листопада 2023 року надано інформацію, що земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:08:650:0030 розташована в районі вул. Мостової на території Новокодацького району м. Дніпра і знаходиться поблизу р. Дніпро. У 2018 році за зверненням сектору Держводагентства у Дніпропетровській області до Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області на розгляд був представлений «Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони р. Дніпро на території м. Дніпра вздовж правого берега р.Дніпро від причалу Фестивальний до межі міста з Кам`янською міською радою (ділянка 2)», розроблений ТОВ «ПОМТЕХ ПРОЕКТ ЕНД СЕРВІС» на підставі договору №5/2 від 22 травня 2018 року, укладеного з Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради, до якого було надано пропозиції щодо висновку про розгляд проекту землеустрою №2244/11-18 від 17 жовтня 2018 року. Зазначено, що Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області не є ні замовником, ні розробником вказаного проекту, і він відсутній в офісі, а також відсутня інформація щодо його затвердження (т. 1 а. с. 78-79).
В матеріалах справи наявна відповідь Департамента по роботі з активами Дніпровської міської ради №4/10-461 від 07 серпня 2023 року, зі змісту якої встановлено, що відповідно до програми розвитку земельних відносин у м. Дніпрі на 2016-2020 роки, затвердженої рішенням міської ради №31/16 від 01 грудня 2016 року (зі змінами), департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради, як замовником, було укладено договір №5/2 від 22 травня 2018 року з ТОВ «ПОМТЕХ ПРОЕКТ ЕНД СЕРВІС» (переможцем відкритих торгів) на розроблення проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони р.Дніпро на території м. Дніпра, в тому числі ділянки 2 – вздовж правого берега р. Дніпро від причалу Фестивальний до межі міста з Кам`янською міською радою. Після розробки, погодження та проведення державної експертизи до Проекту землеустрою зміни не вносились, від громадськості або будь-яких інших організацій пропозиції щодо внесення змін до Проекту землеустрою не надходили. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року введено воєнний стан і питання щодо затвердження Проекту землеустрою буде розглянуто відповідно до вимог законодавства після скасування воєнного стану (т. 1 а. с. 141).
Також матеріали справи містять відповідь Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради №3/15-328 від 07 серпня 2023 року, в якій зазначено, що управлінням погоджено з містобудівними вимогами, визначеними чинною містобудівною документацією, проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер 1210100000:08:650:0030) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у районі вул. Мостової (висновок №14/27-1541 від 18 грудня 2017 року). У наданих на розгляд матеріалах проекту наявний лист Дніпровського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України №2787/11-14 від 22 грудня 2014 року, згідно з яким запитувана земельна ділянка розташована за межею прибережної захисної смуги річки, що визначена за проектом «Прибережні захисні смуги та водоохоронні зони рік Дніпра, Самари, озера ім. Леніна та інших водних об`єктів у межах м. Дніпропетровська (Прибережні захисні смуги та водоохоронні зони рік Дніпра, Самари у межах м. Дніпропетровська (1 черга))». За матеріалами генерального плану розвитку міста зазначена земельна ділянка знаходиться на проектній території садибної житлової забудови і розміщення жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на зазначеній території відповідає вимогам містобудівної документації. Згідно наявних матеріалів топографо-геодезичної зйомки території станом на 2017 рік в районі розміщення вказаної ділянки вже знаходилась житлова будівля на відстані близько 50 метрів від узрізу води (т. 1 а. с. 146).
Крім того, до матеріалів справи долучено відповідь Департамента по роботі з активами Дніпровської міської ради №4/10-53 від 30 січня 2024 року, в якому зазначено, що з метою визначення розмірів та меж водоохоронної зони та прибережної захисної смуги р. Дніпро на території м. Дніпра вздовж правого берега р. Дніпро від причалу Фестивальний до межі міста з Кам`янською міською радою для створення сприятливого гідрологічного режиму водного об`єкту, попередження його забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколо водних рослин і тварин, а також зменшення техногенного навантаження на водний об`єкт, забезпечення раціонального використання та охорони земель, забезпечення вільного доступу до водного об`єкту було розроблено «Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони р. Дніпро на території м. Дніпра вздовж правого берега р. Дніпро від причалу Фестивальний до межі міста з Кам`янською міською радою (ділянка 2)», який відповідно до вимог ст. 186 ЗК України було погоджено з: відділом у м. Дніпро ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області (лист №28-4-0.38-2178/107-18 від 16 жовтня 2018 року); Головним архітектурно-планувальним управлінням департаменту по роботі з активами ДМР (містобудівний висновок №14/27-1523 від 31 жовтня 2018 року); сектором у Дніпропетровській області Державного агентства водних ресурсів України (висновок №992/ДП/30-18 від 18 жовтня 2018 року); Міністерством екології та природних ресурсів України (лист №5/4.1-16/13900-18 від 20 грудня 2018 року). Відповідно до вимог ст. 9 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації» Проєкт отримав позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації №1779-19 від 27 червня 2019 року (т. 1 а. с. 202-203).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними і допустимими доказами незаконність, безпідставність передачі у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:08:650:0030, яка відноситься до земель водного фонду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною 2 стаття 373 ЦК України встановлено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Частиною 4 статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст. 116 ЗК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлена судом.
Правовою підставою для державної реєстрації державним реєстратором права власності на земельну ділянку з кадастровим 1210100000:08:650:0030 площею 0,1000 га за цільовим призначенням «Землі житлової та громадської забудови» за ОСОБА_2 було рішення Дніпровської міської ради № 181/31 від 25 квітня 2018 року про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки.
Звертаючись до суду із позовом прокурор зазначав, що спірна земельна ділянка була надана ОСОБА_2 із порушенням вимог чинного законодавства у зв`язку із тим, що розташована в межах прибережної захисної смуги, а отже не може передаватись у власність громадян.
Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України передбачено, що прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів, для середніх річок - 50 метрів, для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів, а статтею 84 Земельного кодексу України передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Частиною 4 вказаної статті визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду.
Згідно зі ст. 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Так, згідно з приписами ст. ст. 1, 88, 89 Водного кодексу України, ст. ст. 60, 61 Земельного кодексу України, прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.
З метою збереження та дотримання особливого режиму використання земель водного фонду відповідно ст. 61 Земельного кодексу України заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво.
Зі змісту вказаних положень законодавства вбачається, що прибережна захисна смуга може перебувати лише в державній чи комунальній власності та використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності.
До складу земель водного фонду України віднесено землі прибережної захисної смуги, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють його функціонуванню.
Пунктами 1,4,5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 №486, передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, яка узгоджується з відповідними органами, власниками землі, землекористувачами і затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади.
Таким чином, виходячи з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови №486, відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги.
Аналіз наведених вище положень законодавства свідчить про те, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством.
При цьому відсутність такого проекту та невизначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги.
При наданні у власність чи користування земельних ділянок навколо водних об`єктів необхідно враховувати положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення меж, з урахуванням конкретної ситуації.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у ст. 59 цього Кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 22 травня 2018 у справі №469/1203/15-ц (провадження № 14-71цс18), у пункті 70 постанови від 28 листопада 2018 у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), у пункті 80 постанови від 12 червня 2019 у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та у пункті 96 постанови від 11 вересня 2019 у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19)).
Як правильно встановлено судом першої інстанції, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:08:650:0030 по АДРЕСА_1 розташована на відстані 66 м від урізу води, а отже була сформована за рахунок земель водного фонду та була передана у приватну власність ОСОБА_2 всупереч вимог земельного та водного законодавства.
Прибережна захисна смуга, як зазначалося вище, може перебувати лише в державній чи комунальній власності та використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності.
До складу земель водного фонду України віднесено землі прибережної захисної смуги, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють його функціонуванню.
Системно проаналізувавши вищенаведене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що під час прийняття Дніпровською міською радою оспорюваного рішення від 25 квітня 2018 року про передачу земельної ділянки 1210100000:08:650:0030 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , було порушено норми земельного та водного законодавства. Такі порушення законодавства є підставою для визнання незаконним зазначеного рішення.
Відтак, відповідач не міг законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку. Натомість він набув таке право власності у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного. Крім цього, відповідач не мав перешкод у доступі до законодавства і у силу зовнішніх, об`єктивних, явних та видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що земельна ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить його, відповідача, добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів. Така правова позиція також висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 372/2592/15-ц.
Способи захисту цивільних прав визначаються статтею 16 ЦК України і їх перелік не є вичерпним.
Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неприпустимим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у ст. 59 цього Кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц).
Отже зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням Земельного та Водного кодексів України слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі власник майна може звернутись до суду з негаторним позовом про зобов`язання повернути земельну ділянку, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).
Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона на обґрунтування своїх вимог або заперечень послалася не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17.
Аналогічну правову позицію викладено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц.
Отже саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу.
З урахуванням викладеного, а також з огляду на пасивність усіх інших органів державної влади та місцевого самоврядування, які б мали вчасно виявити та відреагувати на незаконність передачі у приватну власність земельної ділянки водного фонду, суд дійшов правильного висновку про наявність у прокурора достатніх підстав та повноважень для звернення до суду з цим позовом.
Оскільки прокурор свій процесуальний обов`язок доказування виконав та надав суду належні і допустимі докази на підтвердження того, що спірна земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_2 з порушенням вимог земельного законодавства, внаслідок чого вона підлягає поверненню Дніпровській територіальній громаді із скасуванням відповідних записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі.
Щодо доводів Дніпровської міської ради про відсутність повноважень Західної окружної прокуратури міста Дніпра бути позивачем у даній справі слід звернути увагу, що у цій справі з позовною заявою звернувся керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра звернувся законно у спосіб, який визначений законом, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 3 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У свою чергу, статтею 15 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурором органу прокуратури є, зокрема, керівник окружної прокуратури. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури. Звернення прокурора до суду з позовною заявою не є самопредставництвом органу прокуратури, як юридичної особи. Звертаючись до суду, прокурор діє не від імені органу прокуратури як юридичної особи, а виключно від імені держави, з метою виконання функцій, передбачених Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра звернувся із позовною заявою до суду із дотриманням та відповідно до положень чинного законодавства.
За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що прокуратурою доведено належними та допустимими доказами незаконність та безпідставність вибуття з державної власності в особі Дніпровської територіальної громади земельної ділянки 1210100000:08:650:0030, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 ..
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що неповідомлення Відповідача у встановленому порядку про розгляд справи позбавило її прав передбачених ст. 43 ЦПК України, зокрема надати суду свої пояснення та докази, які мають істотне значення для вирішення справи, а також передбаченого ст. 178 ЦПК України права надати суду відзив у якому відповідач викладає заперечення проти позову, колегія суддів відхиляє, оскільки апелянтка не була позбавлена можливості викласти свої заперечення щодо позову та рішення суду в суді апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд постановив рішення без наявності фактичних даних про відстань від зазначеної земельної ділянки до узрізу води річки Дніпро та спирався на припущення датовані 22 грудня 2014 року, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки в матеріалах справи наявний технічний звіт з топографо-геодезичних робіт по об`єкту – земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , який виконано ФОП ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста №011181 від 21 червня 2013 року), згідно якого фактична відстань земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:08:650:0030 до водного дзеркала р. Дніпро становить 66 м. 
Інші доводи апеляційних скарг зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Надані Дніпровською міською радою до додаткових пояснень копія рішення міської ради від 19.03.2025 року №220/64 про затвердження водоохоронної зони та прибережної захисної смуги р.Дніпра з відповідними документами не можуть бути прийняті до уваги як належні та допустимі докази, оскільки рішення прийнято поза межами оскаржуваного судового рішення. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції такого рішення міської ради не існувало, а тому воно не впливає на правильність рішення, ухваленого судом першої інстанції.
Отже, колегія суддів апеляційного суду, погоджується із висновками суду першої інстанції, та вважає, що місцевий суд з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційних скарг і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

У Х В А Л И Л А : 

Апеляційні скарги Дніпровської міської ради, ОСОБА_2  — залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Вступна та резолютивна частина постанови проголошена 03 лютого 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 06 лютого 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді В.С. Городнича

О.В. Свистунова