Справа № 466/4620/25 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В. В. 
Провадження № 33/811/2004/25 Доповідач: Белена А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді – Белени А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2025 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2025 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн 60 коп. судового збору. 
Згідно з постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 10.05.2025 о 17 год. 10 хв. на пр. В.Чорновола, 63 у м. Львові, керував автомобілем марки «Kia Forte» номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводилася у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер ARHE-0184». Результат тесту позитивний і становить 2,09 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк апеляційного оскарження; постанову суду щодо нього скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування строку апеляційного оскарження зазначає, що розгляд справи відбувся без нього та без його захисника, а про наявність постанови він довідався 24.11.2025, коли така була опублікована в ЄДРСР.
В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що постанова судді прийнята за неповного з`ясування обставин справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Зазначає, що огляд на стан алкогольного сп`яніння було проведено з порушенням вимог законодавства, а саме, після позитивного результату на приладі «Драгер», він просив одного з поліцейських доставити його у медичний заклад, оскільки алкоголю він у цей день не вживав, проте йому було у цьому відмовлено.
Окрім цього, вважає, що накладаючи на нього стягнення, суддя не врахувала, що він є інвалідом 2 групи, дуже часто хворіє, стаціонарно лікується, приймає численні медикаменти, та, можливо, прилад «Драгер» при проведенні його освідування дав хибний результат внаслідок вживання ліків.
Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Кекіш П.П. у судове засідання не прибули. ОСОБА_1 про поважні причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення справи не подав. Від захисника Кекіша П.П. на адресу апеляційного суду надійшла заява, у якій він повідомляє про припинення співпраці з ОСОБА_1 .
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адмінправопорушення, у якій вона є стороною.
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).
Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, розгляд апеляційної без участі правопорушника не є порушенням права особи на доступ до правосуддя.
З огляду на вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, враховуючи відсутність клопотання про відкладення судового засідання, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасника, що не з`явився.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 326339 від 10.05.2025 (а.с. 1), ОСОБА_1 10.05.2025 о року о 17 год. 10 хв. на пр. В.Чорновола, 63 у м. Львові, керував автомобілем марки «Kia Forte» номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння.Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія проводився із застосуванням спеціального технічного приладу DRAGER ALCOTEST 6820, результат огляду 2,09 ‰ ,чим порушив п.2.9(а) Правил дорожнього руху.
Викладені в протоколі обставини підтверджуються даними акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3), огляд ОСОБА_1 проводився у зв`язку із виявленими ознаками: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Проба проведеного за допомогою приладу «Drager» огляду показала позитивний результат 2,09 ‰, що також стверджується роздруківкою приладу (а.с.2).
Також з наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , як учаснику ДТП, працівники поліції запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 пройшов огляд на місці зупинки транспортного засобу, за результатами якого встановлено, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат 2,09 ‰. Після проходження огляду ОСОБА_1 жодних заперечень не висловлював, підписав акт огляду та роздруківку приладу «Драгер».
Твердження ОСОБА_1 про те, що він має захворювання та приймав ліки , - не спростовує висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відповідно до відеозапису місця події ОСОБА_1 погодився з результатами огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Драгер та зауважень чи повідомлень про вживання ліків не зазначав.  
Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
Наведеними письмовими доказами, достовірність яких в апеляційного суду не викликає сумнівів, в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі яких суддею відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП всебічно і повно з`ясовано всі обставини справи.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
постановив :
Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2025 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Альберт БЕЛЕНА