Справа № 462/957/25 Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д. 
Провадження № 22-ц/811/2185/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,
суддів: Савуляка Р.В.,Шандри М.М.,
секретар Іванова О.О.,   
розглянувши у м. Львові в порядку спрощеного провадження без участі сторін, цивільну справу №462/957/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 22 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Прудиус Олег Орестович до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи, -
в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Прудиус О.О. звернулася 06.02.2025 року до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів майнову шкоду, завдану залиттям квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 14850,54 грн, а також судові витрати, зокрема витрати на проведення експертизи у розмірі 10190,00 грн та 50,95 грн комісії за перерахунок коштів, а також судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Позовну заяву мотивує тим, що вона є співвласником однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на 2 поверсі триповерхового будинку. Поверхом вище у квартирі АДРЕСА_2 мешкає відповідач ОСОБА_3 разом зі своєю сім`єю – співвідповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які через несправність сантехнічних приладів регулярно заливають належну їй квартиру водою. Останні два випадки залиття належної їй квартири мешканцями кв. АДРЕСА_2 мали місце у 2023 році та 2024 році, що підтверджено Актом від 26.07.2023 року та Актом від 25.10.2024 року, складеними комісією ЛКП «Левандівка». Так, Актом від 26.07.2023 року, складеним комісією ЛКП «Левандівка», зафіксовано факт залиття квартири АДРЕСА_3 та зазначено, що при візуальному обстеженні квартири виявлено сліди від затоплення на стелі та стінах у кухні площею – 10,5 м2 та житловій кімнаті площею – 3,2 м2. Залиття відбулося з квартири вище поверхом АДРЕСА_2 , зі слів мешканців даної квартири затоплення відбулося через несправність шлангу до бачка (тріснув)”. Згідно із Актом від 25.10.2024 року, складеним комісією ЛКП «Левандівка», зафіксовано факт залиття квартири АДРЕСА_3 , де вказано, що при візуальному обстеженні квартири виявлено сліди від затоплення у кухні площею – 0,5 м2. Залиття відбулося з квартири АДРЕСА_2 , що вище поверхом у даному будинку. При спілкуванні по телефону з мешканкою квартири АДРЕСА_4 комісії було відмовлено в доступі до квартири для проведення обстеження. Згідно із висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 07.01.2025 № 634/25, складеним на підставі заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Прудиуса О.О. від 09.11.2024 року, судовим експертом Мельником О.П., встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_3 відбулось в результаті потрапляння води з квартири АДРЕСА_2 , розташованої на третьому поверсі над квартирою АДРЕСА_5 , на міжповерхове перекриття над приміщеннями квартири АДРЕСА_5 з наступним проникненням води на стелі, стіни, перегородки приміщень вказаної квартири, що позначені на плані квартири номерами: 10-1, 10-2, 10-3, розмір завданої майнової шкоди приміщенням квартири АДРЕСА_3 внаслідок залиття, на день проведення експертизи становить 14850,54 грн з ПДВ. Також, на послуги експерта вона витратила кошти у сумі 10190,00 грн. Із врахуванням наведеного, оскільки відповідачі в добровільному порядку не відшкодували завдану шкоду, тому просить позов задовольнити.
Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 22 травня 2025 року Позов задовольнити частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 12310 (дванадцять тисяч триста десять) грн 54 коп. на відшкодування завданої майнової шкоди та по 3150,39 грн судових витрат з кожного.
В решті вимог відмовлено.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 . Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним. Зазначає, що суд допустив процесуальні порушення,які полягали у тому, що він як відповідач особисто не отримав копію позовної заяви та копію ухвали про відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву. Звертає увагу, що під час проведення експертизи допущено ряд порушень,які дають підстави сумніватися в його достовірності, зокрема питання поставлені експерту стосувалися квартири АДРЕСА_2 власниками якої є відповідачі , а не позивачка. Однак експерт самочинно змінив формулювання питань з квартири АДРЕСА_6 . Крім цього, зазначає, що згідно з Витягом з реєстру прав власності, квартира позивачки має площу 25.20 кв.м., однак для дослідження надано технічний паспорт у якій вказана площа квартири становить 24,7 кв., отже є невідповідність між площею квартири згідно з техпаспортом та площею квартири згідно з реєстром речових прав на нерухоме майно. Вказана обставина дає сумніватися у достовірності висновку експерта. Також звертає увагу, що позивачка є власником лише квартири та безпідставно вимагає відшкодувати їй не частину шкоди відповідно до її частки в квартирі , а всю суму, однак інші співвласники квартири на це її не уповноважували. Зважаючи на вказані помилки у висновку експерта, вважає що відсутні підстави для відшкодування витрат на проведення будівельно-технічної експертизи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
Представник позивача-адвокат Прудиус О.О. подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що вважає апеляційну скаргу безпідставною , а рішення суду законним та обґрунтованим. Звертає увагу, що копія позовної заяви була надіслана відповідачам, на адресу місця реєстрації та така отримана ОСОБА_3 . Отримання позовної заяви відповідачами підтверджується також тим, що відповідачка ОСОБА_3 зверталась з клопотанням про залучення до участі у справі третіх осіб, а саме співвласників квартири АДРЕСА_5 і таке клопотання судом було задоволено. Щодо заяви про проведення експертизи до ЛНДІСЕ то у такій дійсно була допущена описка у номері квартири та після отримання листа від ЛНДІСЕ, описка була виправлена і експертиза проведена на підставі заяви про виправлення. Описка також допущена у даті виготовлення технічного паспорту, а саме замість 2023 року зазначений 2003 рік, однак така жодними чином не впливає на результат експертизи. Щодо тверджень відповідача про безпідставність вимог позивачки про відшкодування шкоди в повному розмірі, звертає увагу, що законом не обмежено право співвласника одноосібно звернутись до суду, а також на те, що інші співвласники погоджуються із стягненням компенсації саме на користь позивачки. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
26 серпня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив. У відповіді апелянт зазначає, що адвокат позивачки намагається долучити до матеріалів справи нові докази,а саме переписку з ЛНДІСЕ щодо допущеної описки у номері квартири, які не були предметом дослідження судом першої інстанції , тому не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції. Повторно звертає увагу на розбіжності у датах виготовлення технічного паспорта, а також у площі квартири, що на його думку дає підстави сумніватися у достовірності висновку експерта. Наголошує на тому, що позивачка одноосібно намагається стягнути весь розмір шкоди в свою користь без врахування прав та інтересів інших співвласників. Вважає, що оскільки у висновку експерта допущені помилки підстав для відшкодування витрат позивача на проведення будівельно-технічної експертизи немає.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи те, що ціна позову у даній справі менша тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За змістом ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено такі обставини.
ОСОБА_2 спільно із ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на другому поверсі триповерхового будинку /а.с. 26-27,33-34/.
Квартира за адресою: АДРЕСА_7 належить на праві спільної сумісної власності відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 /а.с.30/.
26.07.2023 року комісією в складі начальника технічного відділу Кирик Г.І. та майстрів з експлуатації житлового фонду ЛКП «Левандівка» Ярки Г.В. та ОСОБА_9 складено акт про затоплення квартири, згідно із яким при візуальному обстеженні квартири АДРЕСА_3 виявлено сліди від затоплення на стелі та стінах у кухні площею – 10,5 м.кв., та житловій кімнаті площею – 3,2 м.кв. Залиття відбулося з квартири вище поверхом АДРЕСА_2 , зі слів мешканців даної квартири затоплення відбулося через несправність шлангу до бачка (тріснув) /а.с. 9/.
25.10.2024 року комісією в складі начальника технічного відділу Кирик Г.І. та майстрів з експлуатації житлового фонду ЛКП «Левандівка» Ярки Г.В. та ОСОБА_9 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_10 складено акт про затоплення квартири відповідно до якого, при візуальному обстеженні квартири АДРЕСА_3 виявлено сліди від затоплення у кухні площею – 0,5 м.кв. Залиття відбулося з квартири вище поверхом №17 даного будинку. При спілкуванні по телефону з мешканкою квартири АДРЕСА_4 комісії було відмовлено в доступі до квартири для проведення обстеження /а.с .9/.
Згідно із висновком експерта №634/25 від 07.01.2025 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи залиття квартири АДРЕСА_3 відбулось в результаті потрапляння води у квартирі АДРЕСА_2 , розташованій на третьому поверсі над квартирою АДРЕСА_5 , на міжповерхове перекриття розташоване над приміщеннями квартири АДРЕСА_5 з наступним проникненням води на стелі, стіни, перегородки приміщень квартири АДРЕСА_8 позначених на плані квартири номерами: 10-1, 10-2, 10-3. Розмір завданої майнової шкоди приміщенням квартири АДРЕСА_3 внаслідок залиття, на день проведення експертизи становить 14850,54 грн з ПДВ (чотирнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят грн. 54 коп.) /а.с.12-21/. Також із вказаного висновку вбачається, що при розрахунку вказаної суми експертом враховано ПДВ 2540 грн.
Задовольняючи позов частково, суд дійшов висновку, що позивач надала належні та допустимі докази, які підверджують факт залиття квартири та розмір завданої шкоди. З врахуванням того, що збитки у вигляді податку на додану вартість виникають виключно при здійсненні ремонтних робіт платником зазначеного податку, а позивачем доказів проведення поточного ремонту після залиття квартири не надано, тому до стягнення підлягає сума майнової шкоди без врахування ПДВ, а саме 12310,54 грн (14850,54 грн - 2540 грн ПДВ). Судові витрати, суд поділив з врахуванням ст.ст.133,141 ЦПК України .
Апеляційний суд повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди" роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Наведене підтверджується практикою Верховного Суду, наведеною у постановах від 29.05.2018 року у справі 645/2087/15-ц /провадження № 61-35887св18/, від 03 жовтня 2018 року в справі №?344/3303/16-ц /провадження № 61-19927св18/, 29 травня 2019 року у справі № 645/2087/15-ц, провадження № 61-35887св18від 13 листопада 2019 року у справі № 757/31418/15-ц (провадження № 61-17928св18).
Відповідно до ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди" зазначено, що особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими, а відповідно до п. 8 особа, що відшкодувала шкоду, за яку передбачена відповідальність у солідарному порядку, має на підставі ст.175 ЦК право зворотної вимоги до кожного з солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено законом, як у випадках, коли відшкодування було присуджено з усіх боржників, так і при покладенні цього обов`язку на вимогу потерпілого на частину з них.
Цивільне законодавство передбачає презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України), за якою відповідачі - власники квартири АДРЕСА_2 зобов`язані довести відсутність своєї вини у завданні шкоди шляхом залиття квартири співвласником якої є позивачка. 
На підтвердження факту залиття та вини в такому відповідачів, позивачем надано суду копії актів ЛКП «Левандівка» від 26.07.2023 року та від 25.10.2024 року. Вина відповідачів підтверджується також висновком експерта №634/25 від 07.01.2025 року, яким встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_3 відбулось в результаті потрапляння води в квартирі АДРЕСА_2 , розташованій на третьому поверсі над квартирою АДРЕСА_5 на піжповерхове перекритя розташоване над приміщеннями квартири АДРЕСА_5 з наступнимм проникненням води на стелі, стіни, перегородки, приміщень квартири АДРЕСА_5 . 
Відповідачами не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що джерело залиття знаходилось не в їх квартирі та, що шкоди завдано не з їх вини.
Аналіз положень ст.ст.11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом – шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (схожий висновок див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ст.76,77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей».
Самі по собі допущені помилки у заяві адвоката про проведення експертизи чи у даті складення технічного паспорту у висновку експерта, а також розбіжності у правовстановлюючих документах щодо площі квартири, не спростовують факту залиття квартири позивача та завданої шкоди.
Належних та допустимих доказів на спростування факту залиття квартири позивачки з квартири відповідачів суду не надано. Не спростовано відповідачем також і те, що шкода позивачу завдана саме з вини відповідачів.
Відповідно до ст.1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду та такої ж якості), полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Висновок експерта №634/25 від 07.01.2025 року є належним та допустимим доказом, який підверджує розмір шкоди, завданої позивачу.
В свою чергу стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів на спростування розміру шкоди, яку просить стягнути позивач.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачка не є єдиним співвласником квартири, а тому не має права вимагати стягнення шкоди у повному розмірі є безпідставним, оскільки законом не встановлено такої заборони. Інші співвласники квартири залучені до участі в справі в якості третіх осіб, самостійних вимог на заявляли та проти позову не заперечувати.
Відповідно до ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та ґрунтуються на формальних міркуваннях.
Аргументи апеляційної скарги про те, що апелянт не отримував копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження, що позбавило його можливості подати відзив на позов є безпідставними, оскільки копія позовної заяви направлена на адресу відповідачів, що стверджується описом цінного листа та фіскальними чеками від 05.02.2025 року. (а.с.46-48).
Копія ухвали про відкриття провадження у справі вручена відповідачам 14.04. 2025 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.56).
Згідно з ч.3 ст.130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
Відповідно до ч. 1 -3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем за проведення будівельно-технічної експертизи відповідно до акту № ОУ-0000006 від 07.01.2025 року були сплачені кошти в розмірі 10190,00 грн. (а.с.11), які підлягають стягненню із відповідачів у рівних частинах, які суд першої інстанції правильно стягнув.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 22 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 02 лютого 2026 року.

Головуюча суддя      Ю.Р. Мікуш

Судді:       Р.В. Савуляк 

М.М. Шандра