Справа № 759/16206/25 Головуючий в суді І інстанції - Кравець В.М.
Провадження № 33/824/5245/2025 Доповідач в суді II інстанції - Свінціцька О.П.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд
в особі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (в режимі ВКЗ), його захисника - адвоката Федоренка О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Федоренка О.П. на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2025 року,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2025 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 08 липня 2025 року о 08:52 год. у м. Києві на Берестейському шосе, буд. 8, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога, результат: 0.45 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У апеляційній скарзі захисник Федоренко О.П., не погоджуючись із зазначеною постановою в частині накладення додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, вказав, що зазначена постанова є незаконною та такою, що не відповідає меті накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння 08.07.2025 року о 10.30 на вул. Відпочинку, 18 у м. Києві, тоді як фактично правопорушення мало місце 08.07.2025 року о 08:52 год у м. Києві на Берестейському шосе, буд. 8, що суд трактував як незначні описки, однак відповідно до ст. 251 КУпАП докази мають бути належними та допустимими, а тому такі розбіжності щодо місця події, а також відсутність зафіксованого на відеозаписі, який до долучений до справи, факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, створює обґрунтовані сумніви щодо доведеності вини у тому виді, як це зазначено в протоколі. Крім того, звернув увагу на те, що у суді першої інстанції сторона захисту не заперечувала щодо виявлення у ОСОБА_1 алкоголю в крові, однак заперечувала щодо вчинення ним правопорушення в місці та за обставин, вказаних в протоколі, підтвердженням чого є його згода на проведення огляду в закладі охорони здоров`я, внаслідок проведення якого встановлено результат 0,27 проміле, що значно нижче за показник Драгеру. Також зазначив, що у КУпАП відсутня стаття щодо можливості призначення більш м`якого покарання, разом з тим, Кримінальний кодекс України передбачає таку можливість, а тому вважає за можливе при розгляді вказаних матеріалів застосувати аналогію права. Зауважив, що ОСОБА_1 вперше притягається до відповідальності за цією статтею, визнає свою помилку, погодився на поїздку до медичного закладу, що свідчить про його готовність нести відповідальність, є чинним військовослужбовцем ЗСУ та його діяльність пов`язана з постійною необхідністю пересування та перевезення з використанням автомобіля, має виключно позитивні характеристики з місця служби, готовий сплатити штраф і це саме по собі є достатнім та стримуючим фактором, а тому позбавлення його права керувати не лише спричинить особисту шкоду йому, а й шкоду обороноздатності держави, що свідчить про те, що позбавлення такого права не відповідає ні закону, ні інтересам суспільства. Відтак просить суд оскаржувану постанову змінити, виключивши з резолютивної частини застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк 1 рік. В решті постанову суду залишити без змін.
Вислухавши пояснення:
ОСОБА_1 та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просилиїї задовольнити;
вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника Федоренка О.П.до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Висновки судді про доведеність події правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП за обставин, наведених у постанові та доведеність вини ОСОБА_1  у його вчиненні стверджуються зібраними у справі доказами. На підставі зібраних у справі доказів суддя дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП із накладенням на нього стягнення за цією статтею.
Так, суддею вірно встановлено та наведено в постанові, що ОСОБА_1  порушив вимоги п.2.9 а ПДР, оскільки керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
При цьому адміністративне стягнення ОСОБА_1 призначено в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП та у відповідності до положень ст. ст. 23, 33 КУпАП. З вказаним видом адміністративного стягнення апеляційний суд погоджується, враховуючи характер вчиненого правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки.
Доводи захисника про відсутність зафіксованого на відеозаписі, який до долучений до справи, факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним транспортним засобом, також він пояснив суду те, що його було зупинено працівниками поліції за перевищення швидкості в межах міста та що в ході спілкування з працівниками поліції останні вказали на необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на що він погодився та пройшов такий огляд як на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, так і в медичному закладі. З урахуванням вказаних пояснень ОСОБА_1 суд вважає також необгрунтованими доводи захисника про те, що суд безпідставно визнав опискою  розбіжності в наявних в матеріалах справи доказах щодо місця події, оскільки ОСОБА_1 не заперечувався як факт керування транспортним засобом так і факт проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння. Крім того, вказані розбіжності не є такими, що спростовують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
Щодо доводів апеляційної скарги про можливість застосування до ОСОБА_1 більш м`якого адміністративного стягнення, то такі доводи не ґрунтуються на вимогах законодавства.
Так, згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Тобто, санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП передбачено безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
При цьому нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції певної норми, або не накладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної норми як обов`язкового, а посилання захисника на можливість застосування аналогії закону, а саме положень ст. 69 КК України суперечить положенням ч. 4 ст. 3 КК України, відповідно до якої застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.
За таких обставин відсутні підстави для зміни постанови Святошинського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2025 рокув частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.
При цьому суд звертає увагу на те, що апеляційна скарга не містить доводів на спростування того факту, що ОСОБА_1 на момент зупинки його працівниками поліції перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Наведене у свої сукупності вказує на те, що справа про вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП була розглянута повно, всебічно та об`єктивно. Постанова судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1  відповідає вимогам закону, підстав для скасування чи зміни цієї постанови суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу захисника Федоренка О.П. без задоволення. 
Керуючисьст. 294 КУпАП, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника Федоренка О.П. залишити без задоволення. 
Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2025 року щодо  ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя   О.П. Свінціцька