П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/23023/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Приходько О.Г. 
Суддя-доповідач - Гонтарук В. М. 
03 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гонтарука В. М. 
суддів: Білої Л.М.  Моніча Б.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Позивач своїм правом, передбаченим, ст.ст. 300, 304 КАС України не скористалась та не подала відзив на апеляційну скаргу.
Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням потерпілої від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 , виданим 15 листопада 1996 року Житомирською обласною державною адміністрацією.
З метою реалізації права на пенсійне забезпечення, позивачка, після досягнення 54-річного віку, звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 31 жовтня 2024 року про призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII як особі, яка постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення.
За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області.
За результатом розгляду поданих ОСОБА_1 заяви та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області прийняло рішення від 08 листопада 2024 року № 064250009835, яким відмовило позивачці у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою для відмови став висновок про відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, оскільки станом на 01 січня 1993 року вона прожила (відпрацювала) в зоні гарантованого добровільного відселення менше 3 років, а саме: 06 місяців 16 днів, що не дає права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
В зазначеному рішенні вказано, що за наданими документами страховий стаж складає 30 років 02 місяці 16 днів (страховий стаж обчислено починаючи з 01 січня 2004 року за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування); період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення - 25 років 2 дні.
У цьому ж рішенні зазначено, що "до заяви від 31 жовтня 2024 року долучено довідки про навчання:
від 17 жовтня 2024 року № 239 з 01 вересня 1985 року по 25 червня 1987 року у Коростенській середній школі № 3;
від 17 жовтня 2024 року № 568 з 01 вересня 1987 року по 30 червня 1989 року у ДНЗ "Малинський професійний ліцей" м. Коростеня - які не можуть слугувати підставою для зарахування періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки це не передбачено підпунктом 7 пункту 2.1 Прядку № 22-1;
період проживання у м. Коростені з 02 лютого 1973 року за довідкою від 10 жовтня 2024 року № 2630, яка видана Відділом реєстрації місця проживання Коростенської міської ради, не зараховано до періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки не містить дати зняття з реєстрації.".
У зв`язку із не підтвердженням періоду проживання та роботи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, пенсійним органом прийнято оскаржуване у цій справі рішення про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-XII зі зниженням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом № 796-XII.
Згідно зі статтею 9 зазначеного Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (стаття 11 Закону № 796-ХІІ).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 14 цього Закону особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років відносяться до категорії 3 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.
Згідно зі статтею 65 Закону № 796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".
Крім того, згідно з частиною першою статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно з положеннями статті 26 Закону № 1058-ІV право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому, згідно з приміткою до вказаної статті, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону № 1058-ІV і цього Закону.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) (надалі – Порядок № 22-1), абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 якого передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:
документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності).
У постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
У постанові від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23 Верховний Суд, за подібних зі спірними відносин в аспекті належного підтвердження проживання (роботи) у зоні радіаційного забруднення для цілей призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, зауважив на тому, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII. Вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.
В контексті обставин тієї справи, які є подібними зі спірними, Суд врахував, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).
Визначаючись щодо належного та достатнього підтвердження необхідного періоду проживання (роботи, навчання) позивачки для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII суд враховує, що згідно з пунктом 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. А відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, у тому числі, видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.
Згідно із розпискою-повідомленням в матеріалах пенсійної справи заяву ОСОБА_1 прийнято 31 жовтня 2024 року і зареєстровано за № 4841, до якої додано, з-поміж іншого, для підтвердження постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення: № 5 "Диплом (свідоцтво, атестат) про навчання": "568 17.10.2024"; № 9 "документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637": "73 25.10.2024, 605, 604, 239".
Аналіз досліджених судом матеріалів пенсійної справи позивачки дає підстави з`ясувати, що до заяви від 31 жовтня 2024 року позивачкою було долучено, зокрема:
довідку Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області від 10 жовтня 2024 року № 2630, згідно з якою ОСОБА_1 постійно була зареєстрована у АДРЕСА_1 у період з 02 лютого 1973 року по "дата зняття з реєстрації відсутня";
довідку Відділу освіти Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області від 17 жовтня 2024 року № 239 про період навчання у Коростенській середній школі № 3 з 01 вересня 1985 року (наказ по Коростенській СШ № 3 від 01 вересня 1985 року № 91) по 25 червня 1987 року (наказ по Коростенській СШ № 3 від 25 червня 1987 року № 168);
довідку Державного навчального закладу "Малинський професійний ліцей" (вул. Грушевського, 24/1, м. Коростень) від 17 жовтня 2024 року № 568, згідно з якою ОСОБА_2 навчалась у ДНЗ "Малинський професійний ліцей" територіальне відокремлене спеціалізоване відділення м. Коростень (на той час СПТУ № 16) з 01 вересня 1987 року згідно з наказом від 01 вересня 1987 року № 25-к "Про зарахування учнів" по 30 червня 1989 року згідно з наказом від 30 червня 1989 року № 46-к "Про відрахування учнів як таких, що закінчили навчання". Отримала професію "Кравець верхнього жіночого одягу" 3 розряду та диплом НОМЕР_2 . Форма навчання денна;
довідку АТ фірми "Арсанія" від 25 жовтня 2024 року № 73, згідно з якою ОСОБА_1 з 07 липня 1989 року (наказ про прийняття від 06 липня 1989 року № 138) по 22 січня 1990 року (наказ про звільнення від 22 січня 1990 року № 17) працювала на Коростенській швейній фабриці, яка фактично знаходиться в Житомирській області у місті Коростені по вулиці Сосновського, 9. Період роботи швачкою 3 розряду на Коростенській швейній фабриці також підтверджено записом у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_3 .
Таким чином, вказаними довідками підтверджено навчання позивачки до 01 січня 1993 року у: Коростенській середній школі № 3 та ДНЗ "Малинський професійний ліцей" територіальне відокремлене спеціалізоване відділення м. Коростень (на той час СПТУ № 16), а також роботу до 01 січня 1993 року на Коростенській швейній фабриці, які територіально розташовані у місті Коростені Житомирської області, яке згідно з Переліком № 106 відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, - сукупно 4 роки 2 місяці 11 днів, що доводить дотримання умови щодо не менш як 3-річного проживання (роботи, навчання) на радіоактивній території станом на 01 січня 1993 року.
Однак, за змістом оскаржуваного у цій справі рішення про призначення пенсії позивачки, відповідачем періоди навчання у Коростенській середній школі № 3 та ДНЗ "Малинський професійний ліцей" територіальне відокремлене спеціалізоване відділення м. Коростень (на той час СПТУ № 16) враховані при визначенні її права на пенсію зі зниженням пенсійного віку не були й до періоду проживання та роботи/навчання у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховані.
Проте, аналіз судом змісту довідок Відділу освіти Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області від 17 жовтня 2024 року № 239 та Державного навчального закладу "Малинський професійний ліцей" від 17 жовтня 2024 року № 568 дає підстави вважати підтвердженим саме фактичне проживання позивачки у зв`язку із навчанням у середній школі та у СПТУ № 16 (денна форма), які територіально розташовані у м. Коростені Житомирської області, - у зоні гарантованого добровільного відселення, що разом складає 3 роки 7 місяців та 25 днів.
Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
На переконання колегії суддів, відмовляючи в задоволенні заяви позивачки щодо призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-XII зі зниженням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, пенсійний орган безпідставно не врахував періодів навчання позивачки, чим належно підтверджено факт постійного проживання у зоні радіологічного забруднення, тривалість якого у підсумку складає понад 3 роки та обмежується періодом до 01 січня 1993 року, як обов`язкової умови для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII. Обмежившись висновком, що "це не передбачено підпунктом 7 пункту 2.1 Порядку № 22-1" відповідач застосував формальний підхід щодо визначення підстав для призначення пільгової пенсії позивачки в аспекті підтвердження фактичного проживання на радіоактивно забрудненій території, що не узгоджується й з висновками Верховного Суду, зазначеними судом вище, щодо встановлення саме факту простійного проживання (фізичного перебування) як належних підстав для призначення пенсії за статтею 55 Закону № 796-XII зі зниженням пенсійного віку.
За таких обставин, колегія суддів зазначає, що пенсії зі зниженням пенсійного віку за умовами статті 55 Закону № 796-XII на 3 роки призначаються, зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення якщо вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, а також додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Виходячи з положень частини другої статті 26 Закону № 1058-IV у взаємозв`язку з нормою статті 55 Закону № 796-XII, необхідний страховий стаж особи у віці 54 роки у 2024 році складає не менше 25 років.
Як зазначено вище, позивачу на час звернення до пенсійного органу із заявою від 31 жовтня 2024 року виповнилося 54 роки 25 днів, а страховий стаж склав 30 років 2 місяці 16 днів, тобто вік і страховий стаж позивачки відповідав вимогам частини другої статті 26 Закону № 1058-IV та частини першої статті 55 Закону № 796-XII; період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, врахований пенсійним органом - 25 років 2 дні.
Єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на умовах частини другої статті 55 Закону № 796-XII слугували висновки відповідача про недостатній період проживання/роботи станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення (06 місяців 16 днів), що, враховуючи періоди проживання позивачки у місті Коростені Житомирської області упродовж навчання у Коростенській середній школі № 3 з 01 вересня 1985 року по 25 червня 1987 року та у ДНЗ "Малинський професійний ліцей" територіальне відокремлене спеціалізоване відділення м. Коростень (на той час СПТУ № 16) з 01 вересня 1987 року по 30 червня 1989 року (денна форма), а також враховуючи зарахований пенсійним органом стаж роботи на Коростенській швейній фабриці з 07 липня 1989 року по 22 січня 1990 року, складає у сукупності понад 3 роки станом на 01 січня 1993 року, - 4 роки 2 місяці 11 днів, що доводить протиправність оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії та утворює достатні підстави для його скасування.
Визначаючись щодо відповідності обраного позивачкою способу захисту порушеному праву слід зважати й на його ефективність у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), якою передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Обираючи належний спосіб захисту права на пенсійне забезпечення позивачки виходячи із встановлених обставин цієї справи суд враховує, що критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є, насамперед, встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату.
Оскільки позивачем дотримано умову проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01 січня 1993 року, що слугувало єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини другої статті 55 Закону № 796-XII, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за результатом розгляд цієї справи слід зобов`язати пенсійний орган призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до частини другої статті 55 Закону № 796-XII з 07 жовтня 2024 року. Обраний спосіб захисту суд вважає належним, який гарантуватиме, що виниклий між сторонами спір буде остаточно вирішений.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.  
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Біла Л.М.    Моніч Б.С.