ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 947/25252/22
провадження № 61-4860св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., 
Фаловської І. М.,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича в інтересах держави в особі Одеської міської радина ухвалу Київського районного суду м. Одеси 
від 23 лютого 2023 року в складі судді Бескровного Я. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року в складі колегії суддів: Лозко Ю. П., Кострицького В. В., Назарової М. В. у справі за позовом Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф 777», ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішень державних реєстраторів, визнання правочину недійсним, звільнення земельної ділянки шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва,
ВСТАНОВИВ: 
Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову
У жовтні 2022 року Київська окружна прокуратура м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф 777» (далі - ТОВ «Тріумф 777»), ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішень державних реєстраторів, визнання правочину недійсним, звільнення земельної ділянки шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційної інстанції
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року, клопотання представника ТОВ «Тріумф777» задоволено частково.
Провадження у цивільній справі за позовом Київської окружної прокуратури м. Одеси, яка діє в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ТОВ «Тріумф777» про визнання недійсним акту приймання-передачі майна від 15 квітня 2021 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернягіною Н. С. за реєстровим № 199, 202, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Тріумф777» у частині передачі виробничих та невиробничих будівель площею 4121,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , та визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Фоміної М. І. від 27 квітня 2021 року за індексним № 57888623 про реєстрацію за ТОВ «Тріумф777» права власності на виробничі та невиробничі будівлі площею 4121,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , закрито. 
У задоволенні клопотання в іншій частині відмовлено.
Суд першої інстанції з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що у позовній заяві позивач об`єднав як позовні вимоги, які слід розглядати в порядку господарського судочинства (визнання недійсним акту приймання-передачі до статутного капіталу товариства нерухомого майна та похідні від цих вимог інші вимоги), що є спором, що виникає з корпоративних відносин), так і позовні вимоги, які підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а саме - які стосуються набуття права власності 
ОСОБА_1 як фізичною особою права власності на нерухоме майно та похідні від цього права вимоги про його державну реєстрацію.
Оскільки законом не передбачено об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом, а роз`єднання можливе лише щодо вимог одного виду судочинства, то процесуальним наслідком у цьому випадку після відкриття провадження у справі є подальший розгляд вимог, які належать розглядати в порядку одного виду судочинства, і закриття провадження - в іншій частині, що належить до іншого виду судочинства.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
13 жовтня 2023 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури Ракович М. М. в інтересах держави в особі Одеської міської ради надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення в частині закриття провадження та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2023 року відкрито 
касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури Ракович М. М. в інтересах держави в особі Одеської міської ради на ухвалу Київського районного суду м. Одеси 
від 23 лютого 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду 
від 22 серпня 2023 року.
14 червня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування касаційної скарги заявник зазначив, що суди закриваючи провадження у справі, не врахували правові висновки Верховного Суду 
від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 25 лютого 2020 року у справі № 915/1299/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 522/3777/17. 
Позиція інших учасників справи
Інші учасники не скористались своїм правом на подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу протягом строку, встановленого в ухвалі про відкриття касаційного провадження.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді й переданий на його розгляд з такими вимогами.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.
Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами (стаття 167 ГК України).
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
У даній справі Київська окружна прокуратура м. Одеси звернулася до суду з позовними вимогами до ТОВ «Тріумф777» та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішень, які стосуються набуття права власності на спірне нерухоме майно спочатку ОСОБА_1 як фізичною особою, та реєстрації зміни нею площі нерухомого об`єкту, так і про визнання недійсним акту приймання-передачі до статутного капіталу товариства нерухомого майна, визнання незаконним та скасування рішень щодо реєстрації права власності та припинення права власності ТОВ «Тріумф777» на спірне майно із зобов`язанням звільнити земельну ділянку.
З огляду на вказане колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що у позовній заяві позивач об`єднав як позовні вимоги, які потрібно розглядати в порядку господарського судочинства (визнання недійсним акту приймання-передачі до статутного капіталу товариства нерухомого майна та похідні від цих вимог інші вимоги), що є спором, що виникає з корпоративних відносин), так і позовні вимоги, які підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а саме які стосуються набуття права власності ОСОБА_1 , як фізичною особою права власності на самочинно збудоване майно, та похідні від цього права вимоги про його державну реєстрацію.
Частиною четвертою статті 188 ЦПК України передбачено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, у яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).
Відповідно до частини шостої статті 188 ЦПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.
Наведені норми свідчать, про те, що порушення правил об`єднання позовних вимог, у разі, якщо суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи не роз`єднає позовні вимоги, є підставою для повернення позовної заяви на підставі пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України.
Водночас роз`єднання позовних вимог можливе лише в тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду в тому суді, який роз`єднав позовні вимоги. 
Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 22 серпня 2019 року в справі № 901/458/19.
Зважаючи на наведене, оскільки позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, роз`єднання яких є неможливим з огляду на те, що їх слід розглядати в порядку іншого судочинства, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог: 
1) про визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна 
від 15 квітня 2021 року, який укладено між ОСОБА_1 та 
ТОВ «Тріумф777» в частині передачі виробничих та невиробничих будівель площею 4121,4 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 ;
2) визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області 
Фоміної М. І. від 27 квітня 2021 року про реєстрацію за ТОВ «Тріумф777» права власності на виробничі та невиробничі будівлі площею 4121,4 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 . 
Доводи касаційної скарги щодо незастосуванням судами правових висновків, викладених у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, 
від 25 лютого 2020 року у справі № 915/1299/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 522/3777/17 є необґрунтованими, оскільки обставини, що формують зміст правовідносин у цих справах і у справі, яка переглядається, є різними.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.
З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятоїстатті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича в інтересах держави в особі Одеської міської ради залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко
О. М. Ситнік
І. М. Фаловська