ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України
05 лютого 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/3895/25
Головуючий у першій інстанції – Костюкова Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/517/26
Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В., 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі - Приватний виконавець Чернігівського виконавчого округу Приходько Юрій Михайлович, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Експо Страхування»,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерне товариство «Кредобанк», ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області,-
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 листопада 2025 року про передачу справи за підсудністю у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Чернігівського виконавчого округу Приходька Юрія Михайловича, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Експо Страхування» про стягнення коштів та відшкодування заподіяних збитків, -
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного виконавця Чернігівського виконавчого округу Приходька Ю.М., ТДВ «Страхова компанія «Експо Страхування», в якому просила на свою користь стягнути з ТДВ «СК «Експо Страхування» 100000 грн та з Приватного виконавця Чернігівського виконавчого округу Приходько Ю.М. 77440 грн та вирішити питання судових витрат.
Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28.11.2025 передано цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТДВ СК «Експо Страхування» та Приватного виконавця Чернігівського виконавчого округу Приходько Ю.М., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: АТ «Кредобанк», ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області - до Дніпровського районного суду міста Києва.
Ухвала суду обґрунтована тим, що місцезнаходження відповідача ТДВ «СК «Експо Страхування» є м. Київ, вул. Шептицького,14 офіс 81, а відповідача Приватного виконавця Чернігівського виконавчого округу Приходько Юрія є м. Чернігів, проспект Перемоги, 139, офіс 240, тобто обидва відповідачі не перебувають в межах територіальної юрисдикції Чернігівського районного суду Чернігівської області. Предметом позову є стягнення коштів, які є страховою виплатою, в межах якої страховик відповідно до умов договору зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку, передбаченого договором, та стягнення з приватного виконавця коштів, які не охоплюються відповідальністю страховика, а тому дана справа не підсудна Чернігівському районному суду Чернігівської області та підлягає передачі до Дніпровського районного суду міста Києва, до територіальної юрисдикції якого у порядку ч. 1 ст.31 ЦПК України належить розгляд вищезазначеної позовної заяви.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Леонов О.Є. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу районного суду скасувати, а справу направити до того ж суду для вирішення у належний спосіб питання про відкриття провадження, посилаючись на порушення норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.
Звертає увагу на те, що коли територіальна підсудність спору різна, то вибір позивачем підсудності між місцезнаходженням нерухомості та місцезнаходженням відповідача не є порушенням правил виключної підсудності.
Зазначає, що в даній справі, заявлено вимоги до страхової компанії, яка не є прямими порушником прав позивача, однак стягнення коштів виникає внаслідок діяльності приватного виконавця, а тому в даній справі мають застосовуватись правила виключної підсудності.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на правові висновки Великої Палати Верховного суду та Верховного Суду, викладені у постановах від 10.04.2019 у справі № 263/14171/19, від 09.09.2020 у справі 910/6644/18, від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18, від 07.07.2020 у справі 910/10647/18, від 29.10.2020 у справі № 263/14171/19.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що у листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного виконавця Чернігівського виконавчого округу Приходька Ю.М., ТДВ «СК «Експо Страхування», в якому просила стягнути на свою користь з ТДВ «СК «Експо Страхування» 100000 грн та з Приватного виконавця Чернігівського виконавчого округу Приходько Ю.М. 77440 грн та вирішити питання судових витрат.
Позов обґрунтовано тим, що у приватного виконавця Чернігівського виконавчого округу Приходька Ю.М. на виконанні перебувало виконавче провадження №64428511, відкрите на підставі наказу, виданого Господарським судом Чернігівської області від 12.08.2020 (справа №927/393/20) про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» 15273,15 грн неповернутої суми кредиту, 3 194,65 грн прострочених відсотків та 50,70 грн пені. В процесі примусового виконання вказаного рішення суду приватним виконавцем 28.11.2022 винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 7425586000:02:000:0016, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , яка нібито належала боржнику на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 101849.
У подальшому відповідачем організовано та проведено примусову реалізацію майна ОСОБА_2 через електронний майданчик ДП «Прозорро.Продажі», організатором електронних торгів виступило ТОВ «Українська універсальна біржа». Відповідно до протоколу результатів земельних торгів №LSE001-UA-20221212 від 13.03.2023 їх переможцем визнано ОСОБА_1 , якою на рахунки ТОВ «Українська універсальна біржа» сплачено 155 995,00 грн (112 548 грн - вартість лоту, 40 277, 00 грн – гарантійний внесок для участі в аукціоні, 670,00 грн – реєстраційний внесок та 2500 грн - витрати підготовки лота до продажу). Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26.03.2024 у справі №748/4457/23, яке набрало законної сили 07.05.2024, витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 7425586000:02:000:0016, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 . Придбавши на торгах земельну ділянку, яку в подальшому повернуто законному володільцю за рішенням суду, ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до приватного виконавця Чернігівського виконавчого округу Приходька Ю.М., в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 148 000 грн отриманих за недійсним правочином, 29 440 грн заподіяних збитків. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14.03.2025 в задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Чернігівського виконавчого округу Приходька Ю.М. відмовлено. Вказане рішення було предметом оскарження за результатами розгляду постановою Чернігівського апеляційного суду від 03.09.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14.03.2025 змінено та викладено його мотивувальну частину в редакції постанови апеляційного суду. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Апеляційним судом було встановлено, що оскільки приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Ю.М виступав продавцем спірної земельної ділянки, він є відповідальним перед позивачем за понесені ним витрати з оплати витребуваного у нього майна, яке було придбано на земельних торгах, що є недійсними в силу судового рішення. З положення ст. 24 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" випливає, що приватний виконавець зобов`язаний до початку здійснення діяльності застрахувати свою відповідальність перед третіми особами. Таким чином, приписами закону передбачено обов`язкове страхування приватним виконавцем при здійсненні примусового виконання судових рішень і рішень інших органів своєї відповідальності перед третіми особами.
Також було встановлено, що цивільно-правова відповідальність приватного виконавця Приходька Ю.М. застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Експо страхування» за договорами добровільного страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця №ДВО (ПВ) ДВО 012/202-085/И від 14.07.2022 зі строком дії до 29.07.2023, №ДВО (ПВ) ДВО 93/012/2023-И від 13.07.2023 зі строком дії до 29.07.2024, №ДВО (ПВ) ДВО 109/012/2024 від 04.07.2024 зі строком дії до 29.07.2025.
Як передбачено п. 1.1. вищезазначених договорів страхування, предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать закону і пов`язані з його обов`язком відповідно до чинного законодавства України відшкодувати збиток, ненавмисно завданий страхувальником (його працівниками – помічниками приватного виконавця) третім особам внаслідок неналежного виконання страхувальником (приватним виконавцем) своїх обов`язків, передбачених діючим законодавством України, при здійсненні діяльності з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів виконавчої влади. Пунктом 2.1. договорів передбачено, що страхова сума (агрегатний ліміт відповідальності) – це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов договору зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку, передбаченого договором. Загальний розмір страхового відшкодування за даним договором не може перевищувати страхову суму, що зазначена в договорі. Відповідно до п. 2.2. договорів страхова сума (агрегатний ліміт відповідальності страховика) становить 1 000 000 000 грн. Субліміт відповідальності - грошова сума, що обмежує ліміт відшкодування за окремим типом/видом страхового покриття, видом страхових витрат. Субліміт відповідальності страховика за одним страховим випадком становить 100 000 грн.
Передаючи цивільну справу на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва, суд першої інстанції виходив з того, що місцезнаходження відповідача ТДВ СК «Експо Страхування» є м. Київ, вул. Шептицького,14 офіс 81, а відповідача Приватного виконавця Чернігівського виконавчого округу Приходько Юрія є м.Чернігів, проспект Перемоги, 139, офіс 240, тобто обидва відповідачі не перебувають в межах територіальної юрисдикції Чернігівського районного суду Чернігівської області. Предметом позову є стягнення коштів, які є страховою виплатою, в межах якої страховик відповідно до умов договору зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку, передбаченого договором, та стягнення з приватного виконавця коштів, які не охоплюються відповідальністю страховика, а тому дана справа не підсудна Чернігівському районному суду Чернігівської області та підлягає передачі до Дніпровського районного суду міста Києва, до територіальної юрисдикції якого у порядку ч. 1 ст. 31 ЦПК України належить розгляд вищезазначеної позовної заяви.
З таким висновком місцевого суду погоджується суд апеляційної інстанції, враховуючи наступне.
У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно ч. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.
Згідно п. 1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що предметом спору є стягнення коштів, які є страховою сумою в межах якої страховик відповідно до умов договору зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку передбаченого договором та стягнення з приватного виконавця коштів, які не охоплюються відповідальністю страховика.
За матеріалами справи позов пред`явлено до відповідачів ТДВ «Страхова компанія «Експо Страхування», Приватного виконавця Чернігівського виконавчого округу Приходько Юрій Михайлович про стягнення коштів та заподіяних збитків.
За таких обставин, судом першої інстанції при передачі справи до Дніпровського районного суду міста Києва правильно враховано місцезнаходження відповідача ТДВ СК «Експо Страхування» за адресою: м. Київ, вул. Шептицького,14 офіс 81 та те, що позивачем не вірно визначена підсудність цього позову і в даному випадку положення ч. 1 ст. 30 ЦПК України застосуванню не підлягають, а даний позов має розглядатись судом визначеним за правилами ч. 2 ст. 27 ЦПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що страхова компанія хоч і не є прямими порушником прав позивача, однак стягнення коштів виникає внаслідок діяльності приватного виконавця, а тому в даній справі мають застосовуватись правила виключної підсудності, не є обґрунтованими. 
Відповідно до ч. 15, 16 ст. 28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, якою визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, здійснюється на підставі ухвали суду.
Отже, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном, враховуючи наступне.
Нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення. Майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна як об`єкта цивільних прав.
Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає (постанова Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 2/1519/8500/11, провадження № 61-18680св19)
Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20), згідно з якими "з аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю випливає її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення".
У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 2/1519/8500/11 (провадження № 61-18680св19) зазначено, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.
Посилання на висновки Верховного Суду як таке із вказівкою про неоднакове застосування норм права у різних справах, хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм права. 
Апеляційний суд враховує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції. 
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі судового рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі. 
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 05.02.2026.
Головуючий Судді: