ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року	Львів	Справа № 380/10453/24 пров. № А/857/30561/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :
головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Гуляка В.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року (ухвалене головуючою-суддею Желік О.М. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) у Львівській області, ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 08.04.2024 за №133950017453 про відмову у зарахуванні до його страхового стажу та спеціального (пільгового) страхового стажу за Списком №1 періоду роботи з 01.08.2022 по 25.03.2024 на відокремленому підрозділі шахта “Лісова” Державного підприємства “Львіввугілля” і зарахуванні заробітку за вказаний період та призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати до його страхового стажу та спеціального (пільгового) страхового стажу за Списком №1 вказані періоди роботи і зарахувати заробіток за вказаний період та призначити пенсію на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 01.04.2024 (дня звернення).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано оспорюване рішення в частині не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу та спеціального (пільгового) стажу за Списком №1 періоду його роботи з 01.08.2022 по 25.03.2024 на відокремленому підрозділі шахта “Лісова” Державного підприємства “Львіввугілля”, а також в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу та спеціального (пільгового) стажу за Списком №1 період його роботи з 01.08.2022 по 25.03.2024 на відокремленому підрозділі шахта “Лісова” Державного підприємства “Львіввугілля”, а також призначити йому пенсію на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 01.04.2024. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що період роботи позивача з 01.08.2022 по 25.03.2024 не було зараховано до страхового стажу у зв`язку з відсутністю в системі персоніфікованого обліку відомостей про сплату за позивача страхових внесків. Посилання позивача на те, що страхові внески не сплачені з вини підприємства є необґрунтованими, оскільки чинне законодавство не пов`язує можливість зарахування періоду роботи до страхового стажу з наявністю або відсутністю вини працівника. Підставою для зарахування періоду до страховою стажу є сам факт сплати страхових внесків. Враховуючи викладене, вважає, що були відсутні підстави для визнання протиправним та скасування оспорюваного рішення, оскільки таке прийняте відповідно до вимог чинного законодавства про пенсійне забезпечення.
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 (дата заповнення 24 травня 2003 року), ОСОБА_1 працював повний робочий день на Відокремленому підрозділі Шахта “Межирічанська” ДП Львіввугілля та:
- за період з 26.05.2003 по 04.07.2003 виконував гірничі роботи підземні в шахті за професією - учень гірника підземного, гірник підземний – практика;
- за період з 14.07.2003 по 20.08.2003 (00 р.01м. 07 дн) виконував гірничі роботи підземні в шахті за професією - гірник підземний;
- за період з 15.01.2004 по 19.02.2004 (00 р.01м. 05 дн) виконував гірничі роботи підземні в шахті за професією - учень гірника підземного-практика;
- за період з 26.02.2004 по 02.04.2004 (00 р.01м. 07 дн) виконував гірничі роботи підземні в шахті за професією - гірник підземний-практика;
- за період з 19.04.2004 по 20.12.2004 (00 р.08м. 02 дн) виконував гірничі роботи підземні в шахті за професією - гірник підземний;
- за період з 08.02.2005 по 10.04.2005 (00 р.02м. 03 дн) виконував гірничі роботи підземні в шахті за професією - учень гірника очисного забою підземний – практика;
- за період з 18.04.2005 по 02.04.2007 (01 р. 11м. 15 дн) виконував гірничі роботи підземні в шахті за професією - учень гірника очисного забою підземний – практика;
- за період з 29.05.2007 по 06.08.2007 (01 р.02м. 08дн) виконував гірничі роботи підземні в шахті за професією - учень машиніста гірничих виїмкових машин-практика;
- за період з 10.08.2007 по 09.06.2009 (01 р.10м. 00дн) виконував гірничі роботи підземні в шахті за професією - машиніст гірничих виїмкових машин.
Також у відповідності до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 (дата заповнення 24 травня 2003 року), ОСОБА_1 працював повний робочий день на Відокремленому підрозділі Шахта “Лісова” ДП Львіввугілля та:
- за період з 10.06.2009 по 02.08.2016 (07 р. 01м. 23 дн) виконував гірничі роботи в шахті за професією машиніста гірничих виїмкових машин дільниці з видобутку вугілля, як працівник зайнятий повний робочий день на підземних роботах;
- за період з 03.08.2016 по 25.03.2024 (07 р. 07м. 23 дн) виконував гірничі роботи в шахті за професією машиніста гірничих виїмкових машин дільниці з видобутку вугілля, як працівник зайнятий повний робочий день на підземних роботах.
01.04.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до частини третьої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №133950017453 від 08.04.2024 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії.
Так, у вказаному рішенні зазначено, що вік заявника 39 років 01 місяць. Страховий стаж особи становить 18 років 05 місяців 26 днів. Страховий стаж з урахуванням кратності становить 37 років 05 місяців 26 днів. Пільговий стаж особи становить 18 років 11 місяців 25 днів, в тому числі: стаж роботи підземні, провідні професії (20) – 18 років 08 місяців 23 дні; навчання за фахом – 00 років 03 місяці 23 днів; пільговий стаж роботи підземні, професії за пост.№202 (25) – 01 рік 00 місяців 09 днів.
До страхового стажу позивача не були зараховані наступні періоди: 
- період навчання з 10.08.2000 по 10.06.2004 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.05.2003, оскільки запис про навчання внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та відсутня сканована копія диплому;
- з 01.08.2022 по 25.03.2024, оскільки відсутня сплата внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу.
Вважаючи відмову відповідача в зарахуванні до страхового та пільгового страхового стажу за Списком №1 періоду роботи у Відокремленому підрозділі Шахта “Лісова” ДП Львіввугілля з 01.08.2022 по 25.03.2024 та у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для не зарахування періоду роботи через несплату підприємством страхових внесків до Пенсійного фонду України. Разом з тим, суд зазначив, що оскільки питання не зарахування вищевказаного періоду до страхового стажу позивача в межах даної адміністративної справи не є спірним, то оспорюване рішення в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду його навчання з 10.08.2000 по 10.06.2004 скасуванню не підлягає. Попри це суд наголосив, що навіть за умови не зарахування відповідного періоду до страхового стажу ОСОБА_1 , з огляду на наявність в нього необхідного страхового стажу (37 років 05 місяців 26 днів) та пільгового стажу на підземних роботах на провідних професіях (18 років 08 місяців 23 дні), а також з огляду на висновок суду про протиправність рішення відповідача в частині не зарахування позивачу до пільгового стажу за Списком №1 періоду його роботи з 01.08.2022 по 25.03.2024 (1 рік 7 місяців 25 днів), останній має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 01.04.2024. При цьому суд визначив ГУ ПФУ в Одеській області як суб`єкта, який має виконувати рішення зобов`язального характеру, оскільки воно розглядало заяву позивача про призначення пенсії за принципом екстериторіальності. Щодо вимог позивача в частині зобов`язання ГУ ПФУи у Львівській області врахувати заробіток позивача за період з 01.08.2022 по 25.03.2024, суд зазначив, що відповідачами ще не вирішувалось питання про призначення ОСОБА_1 пенсії з урахуванням висновків суду в цій справі, а відтак відповідачами ще не вирішувалось питання про врахування чи неврахування заробітку позивача за цей період. Таким чином, дана частина позовних вимог задоволенню не підлягає, оскільки заявлена на майбутнє.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV), страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону №1058-IV, згідно якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Згідно ст.106 Закону №1058-IV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати.
Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) передбачено, що до стажу роботи для призначення пенсії зараховується, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
З матеріалів справи видно, що період роботи позивача з 01.08.2022 по 25.03.2024 на Відокремленому підрозділі Шахта “Лісова” ДП Львіввугілля відповідач не зарахував до страхового та пільгового стажу за Списком №1, оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні дані щодо сплати підприємством страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 
Колегія суддів зазначає, що внаслідок невиконання Відокремленим підрозділом Шахта “Лісова” ДП Львіввугілля обов`язку по нарахуванню та сплаті внесків до Пенсійного фонду України, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві у спірні періоди, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Сплата страхувальником страхових внесків до Пенсійного фонду України є кінцевим етапом, якому передує нарахування страхового внеску.
Зважаючи на те, що обов`язок щодо сплати страхового внеску, так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на нього.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо нарахування та сплати страхових внесків, а отже не нарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірні періоди, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати з якої не нараховані страхові внески.
Вказане узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 31.10.2019 по справі №683/1814/16-а, від 23.03.2020 по справі №535/1031/16-а, від 26.03.2020 по справі №299/3616/16-а, від 02.08.2022 по справі №560/4616/20, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року по справі №380/10453/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	С. П. Нос