Яготинський районний суд Київської області

Справа № 382/2641/25
Провадження № 2/382/380/26

РІШЕННЯ
Іменем України

09 лютого 2026 року Яготинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Кисіль О.А.
за участю секретаря Голованова В.І.
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м.Яготин справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Черних Вікторії Олександрівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном,

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача адвокат Черних В.О. звернулася з позовом до Яготинського районного суду Київської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, відповідно до вимог якого просить встановити що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняв спадщину після смерті його матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном померлої.
Позо обгрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 . Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку, з господарським и будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) єдиним спадкоємцем майна померлої являвся її син – ОСОБА_4 .
В передбачений законодавством термін ОСОБА_4 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, оскільки вважав, що прийняв спадщину після смерті матері, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.
Так, зокрема після смерті матері ОСОБА_4 розпорядився речами померлої, а також вселив до даного будинку свою доньку ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_6 , разом з їхніми неповнолітніми дітьми. Як вбачається з акту обстеження від 25 вересня 2025 року з березня 2001 року по жовтень 2004 рік без реєстрації місця в житловому будинку по АДРЕСА_1 проживали: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , разом з їх неповнолітніми дітьми: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачка та відповідачі являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 .
Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 вересня 2016 року встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживала зі своїм чоловіком, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.
Водночас, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 , який ОСОБА_4 прийняв у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5 , позивачка не може, з огляду на відсутність доказів реєстрації ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 за однією адресою. Таким чином, з огляду на вказані обставини, з метою оформлення своїх спадкових прав, позивачка вимушена звернутися до суду з позовною заявою про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 .
Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 28.11.2025 року відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень. Зобов`язано приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Черних О.В. надати до суду інформаційну довідку із спадкового реєстру щодо реєстрації спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Представник позивача звернулася до суду з заявою, в котрій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, направили заяви про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги визнали та вказали, що підтверджують той факт, що після смерті ОСОБА_5 її син - ОСОБА_4 , розпорядився речами померлої, здійснював володіння житловим будинком по АДРЕСА_1 , а також обробляв земельну ділянку біля будинку.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи письмові пояснення сторін по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.
Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» № 4451/70).
В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (рішення від 17 червня 2011 року, заява № 21037/05), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.
Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 . Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку, з господарським будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . 
Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) єдиним спадкоємцем майна померлої являвся її син – ОСОБА_4 . ОСОБА_4 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, оскільки вважав, що прийняв спадщину після смерті матері, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.
Після смерті матері ОСОБА_4 розпорядився речами померлої, а також вселився до даного будинку свою доньку ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_6 , разом з їхніми неповнолітніми дітьми.
Як вбачається з акту обстеження від 25 вересня 2025 року з березня 2001 року по жовтень 2004 рік без реєстрації місця в житловому будинку по АДРЕСА_1 проживали: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , разом з їх неповнолітніми дітьми: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. 
Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 вересня 2016 року встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживала зі своїм чоловіком, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини. Водночас, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 , який ОСОБА_4 прийняв у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5 , позивачка не може, з огляду на відсутність доказів реєстрації ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 за однією адресою. (а.с.7-18)
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що інформація щодо ОСОБА_5 Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 28)
Так, інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994 , яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.
Положеннями ст. 554 ЦК УРСР установлено, що до спадкоємців за законом переходить право спадкувати майно, щодо якого є заповіт, у тому разі, якщо спадкоємець за таким заповітом не прийняв спадщину або позбавлений права на спадкування. 
Згідно з роз`ясненнями, викладеним у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»: «відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.». 
Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК ЦРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст. 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, — місцезнаходження майна або його основної частини. 
Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. 
За правовою конструкцією ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Згідно з ч. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 тощо.
Відповідно до правового висновку викладеного у постанову ВС від 03.03.2021 у справі №747/467/18 вбачається те, що Верховний Суд зазначає, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.
У постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №305/235/17 (провадження №61-11869св 19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», «Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини)», «У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред`явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні», «Судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР)».
Враховуючи викладене, та те що після смерті матері ОСОБА_5 її син ОСОБА_4 не прийняв спадщину, оскільки вважав, що спадщину прийняв після смерті матері шляхом вступу в управління спадковим майном, та ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачка та відповідачі являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та підлягають до задоволення та визнання позову відповідачами може бути прийнято судом, оскільки визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб,.
Керуючись ст. 258-259, 200, 206, 265, 268, 354, 141 ЦПК України, 529, 549 ЦК України (в ред. 1963 року), ст.1218, 1261, 1270, 1268 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Черних Вікторії Олександрівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, задовольнити.
Встановити, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняв спадщину після сметрі його матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном померлої.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 09 лютого 2026 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О. А.